Ема! Ема!
Само не наранявай детето.
Пусни сина ми.
"Пусни сина ми."
Бе изненадан, че изрече това,
защото човек не знае как ще реагира в най-тежките мигове.
Всеки се надява да е смел, но колко често ни се удава възможност да разберем?
В този миг той беше готов да се моли за живота на сина си.
Добре! Ще умра. Готов съм.
Само те моля, остави Брайън в коридора.
Моля те.
Аз съм бог Аполон! Аз давам силата на слънцето!
Ема, знам, че ти беше трудно. Остана без сили.
И аз не ти помагах, знам. Само влоших нещата.
Но не си сама, Ема. Нали помниш какво ти каза Ким?
Това често се случва с майките. Не си единствената.
Ема! Чувам го да пищи. Звучи ми здрав.
Не си сторила нищо непоправимо. Моля те.
Така.
Ти си Ема, майката на Брайън.
Сестрата на Ким, приятелката на Мишел, момичето от Буунс Мил. Моята съпруга!
Ема не би наранила детето си.
Ема!
Остави Брайън. Не наранявай бебето.
Това не е бебе.
АКО ТОВА ЩЕ ТЕ УТЕШИ, ВЯРВАМ ТИ. ХА-ХА-ХА!
ПО РОМАНА НА ВИКТОР ЛАВАЛ
"Възстановяване". Възвръщане на нещо изгубено или отнето.
Възстановяване на фрактура на зигоматичната кост. Реконструирана.
Възстановена.
Тялото се възстановява, но човекът, душата?
Колко отнема да си върнеш изгубеното или отнетото?
Син. Съпруга. Брак.
Три живота.
Каква операция или мехлем биха спомогнали за възстановяването им?
Насам. Ела.
Не бива да идваш.
Какво?
Чакай, сърдиш ли ми се? - Не, никой не ти се сърди.
Аз се сърдя, че си близо до децата ни.
Чакай малко, аз... Не бих сторил нищо на децата ви.
Ти влезе там с пушка! - Знам, но разбери...
Направих го, защото... - Виж, приятелю…
Нямам думи да опиша колко ни е мъчно за Брайън.
Но като си тук, сме неспокойни. Просто искаме да сме добри бащи.
И аз бях такъв.
Виж... - И аз бях такъв.
И аз бях такъв.
Не може да спиш тук, чу ли? Ставай!
Как влезе тук?
Ти ли си!
Фейбиан.
Оправили са ти окото. Като те намерих, беше цялото…
Беше зле.
Докато беше в затвора, майка ти идваше тук.
Подреди жилището ти, след като ченгетата го разтуриха.
Бързо са те пуснали.
Да. - Три месеца.
Майка ми работеше за един адвокат.
Той познаваше прокурора и съдията.
Добрите майки са Божи дар.
Извинявай. Не исках да... Съжалявам.
Какво те накара да дойдеш до апартамента в онзи ден?
От 47-и се обадиха, че се носела…
миризма.
Не бях помирисвал такова нещо. - Миризма.
Беше отключено.
Вътре беше ужасно горещо.
Открих първо теб. Помислих те за мъртъв. Наистина.
А после...
После...
Отидох отзад.
Намерих детето. Видях го. - Какво каза...
Тя… - Още там се помолих за него.
И оттогава - всяка седмица в църквата.
Благодаря. Благодаря ти, че го правиш.
Моля се и за теб.
Ще вървя.
Добър ден, дами.
Как само те гледа. - Настойчив е.
Тоест "неумолим".
Благодаря ви, госпожо Ортис.
Няма защо, госпожо Лилиан. Той е чудесно момче.
Благодаря.
Скъпото ми момченце. Миличкият ми той.
Олеле. - Олеле.
Билети за "Полис"? - "Всеки неин жест е вълшебство".
Влез.
Как е момчето?
Отказвате ми.
Оценявам всичко... - Задръжте ги.
Съжалявам.
От сега нататък ще работите и в събота. - Не мога.
Невъзможно е. Знаете, че имам Аполо.
Събота, точно в 9 ч.
Умолявам ви, г-жо Ортис.
Съжалявам, но в събота винаги ходя при майка ми.
Искате да оставя малко дете само.
Да, вие сте жертвата. - Нямам си никого.
Накажете ме другояче, но работата ми трябва.
Ще си тръгвате на обяд.
Значи половин ден.
Нали?
Половин ден.
Така, Аполо…
Мама ще излезе за малко, но бързо ще се върне, чу ли?
Ще те оставя да гледаш през цялото време. Доволен ли си?
Добре.
Несправедливо е. Не мога да разбера...
Вече започнахме. Заповядайте. Добре дошли в "Оцелелите".
Нося присъствен лист, който трябва да подпишете.
Трябвало да... - Седнете.
Ето там.
Извинявай, Вивиан, ти споделяше.
Състоянието ми е много нестабилно.
Всичко ме разплаква.
Вчера пералнята се развали и…
И се сринах.
Защото осъзнах, че вкъщи той поправяше развалените неща.
Благодаря, Вивиан. - Благодарим.
Аз съм Джулиан. - Здравей, Джулиан.
Всички знаете историята ми, но ще я споделя за новодошлия.
Пишех на телефона, колата навлезе в кръстовище и бе пометена от камион.
Не беше някоя дребна камионетка,
а камион за местене, с който пренасят покъщнина.
Годеницата ми загина на място. Бум! Не съм ли тъпак, а?
Още нося венчалния пръстен.
Извинете. Съжалявам. - Няма нищо.
Разкажи ни.
Това не е бебе.
Моята...
Беше библиотекарка. - Видях го по новините.
Е, хубаво, че ми го каза, преди да седна. - И аз си имам проблеми, както чу.
Да.
Защо го е направила? - И вие ли? Всички ли са го гледали?
А ти защо го направи?
Знам ли. Обезумях.
Бащата Аполо Кагуа бе откаран в спешното...
ДЕТЕ ОТКРИТО МЪРТВО, МАЙКАТА ЛИПСВА
…след като бе намерен с тежки наранявания.
Полицията издирва Ема Валънтайн, която все още е в неизвестност.
На местопроизшествието е открита нейна кръв.
При нас е домоуправителят Фейбиан Васкес, който е открил жертвите.
ПОЛИЦЕЙСКА ЛЕНТА, НЕ ПРЕМИНАВАЙ
Къде е тя? - Боже!
Къде е? - Няма я.
Казвай! Знам, че е тук!
Аполо, не... - Къде е?
Ще нараниш някого!
Казвай! - Моля те, недей!
Къде са другите? Заведи ме при тях! - Не го прави!
Отвори вратата! - Добре.
Върви! - Успокой се.
Къде е Ема? - Не знам.
Кажи ми къде е! - Не знам.
Къде е Юрина? - Аполо?
Не! Не стреляй! - Стига си пищяла!
Млъкни или ще стрелям!
Боже мой!
Аполо, много съжаляваме.
Всички много съжаляват!
Къде е тя? - Не знаем!
Наистина. - Моля те, пусни ни.
Няма логика.
Хората не изчезват ей така! - Изчезват. Тя го направи.
Аполо, нищо не знаем. Беше уморена, държеше се странно.
Била уморена! - Разправяше, че бебето...
И аз съм уморен! И аз! - Само спокойно.
Искам мама.
Страх ли те е? - Да! Да.
О, не. Помогнете ми.
Хайде, успокой се.
Съжалявам, Аполо. Ужасно съжалявам.
Това не може да е моят живот.
Всички свидетелстваха в моя полза.
Да не повярваш, нали?
А ако библиотекарките знаеха къде е?
Щях да я убия и да се самоубия.
И всеки, който ми се изпречи... - Стига за днес. Добър сеанс.
Благодаря ви. Радвам се, че пак дойде, Том.
И сега?
Аполо.
Дано си гладен.
Благодаря. Донесох вино. - Добре.
Радваме се, че дойде.
Пандизчията, ходи ли при майка си?
Още се учудвам, че живеете в мазе. Патрис го е страх от…
…обвързване. - Но срещна мен.
Благодаря ви. - Най-обикновено пилешко.
Че дойдохте на погребението. Толкова съм ви благодарен...
Ходи ли при майка си?
Още не. - Аполо...
Но слушай, имам нещо за вас.
Погледни.
"Да убиеш присмехулник"?
По дяволите.
Откъде... Да не е имало разпродажба на остров Райкърс?
Оценителят ми прати съобщение. Автентична е.
Има си всички сертификати. И погледни първа страница.
Това може да промени живота ти. Та къде я намери?
Няма значение. Намерих я и искам да ви я подаря.
Щях да купя къща за мен, Ема и Брайън, но вече няма как.
Така че я вземи и задръж парите. На мен вече не ми трябва нищо.
Само... - Ей. Ще я вземем.
Знаеш ли защо сме приятели?
Защото съм по-добър букинист от теб.
И те научих на всичко.
Дори и ти не го вярваш.
Запознахме се на приема за букинисти на Рич Шалфин.
Казах ти, че се връщам от Ирак. А ти какво отвърна?
"Има разпродажба на книги във Филаделфия. Заминавай."
Вместо лицемерно да ми благодариш че служа на родината, нали?
Нито пък ме пита колко души съм убил. Изобщо не те интересуваше.
Тогава разбрах, че с теб мога да общувам нормално,
а не като ветеран. Просто да си бъда Патрис.
Така.
Ще наруша правилата и ще бъда болезнено откровен с теб.
Добре.
Ако се самоубиеш нощес, ще накисна тази безценна книга в тоалетната.
Ще се изпикая отгоре й, че и по-лошо.
Ще я съсипя.
Какви ги дрънкаш?
Виждал съм този поглед.
Какъв поглед? - С който ме зяпаш сега.
И знам какво означава. - Хубаво, лека вечер.
Знам!
Ти си букинист, нали?
Тази вечер ще обявя книгата за продажба.
И ако умреш,
така и няма да разбереш колко ще платят за нея.
Няма да разбереш.
Копеле долно!
Приятелю, ще ти звънна веднага щом получа оферта.
Гледай да си жив, за да вдигнеш. - Обичам те. Лека вечер.
Гордея се с теб.
Така.
Ема?
Ехо? - Мамо.
Правя чай. - Посред нощ?
Часът е 0:20.
Как мина вечерята с Дейна и Патрис? - Ясно. Дейна ти се е обадила.
Изненадах се, че си отишъл първо при тях, а не при майка си.
Искаш да се чувствам гузен ли? - А чувстваш ли се?
Гладен ли си? - Не, вечерях с Патрис и Дейна.
Не си си изял вечерята.
А казаха ли колко пъти ходих до тоалетна? - Два.
Благодаря ти, че дойде, мамо. Радвам се да те видя.
Благодаря ти, че си разтребила тук, и за всичко.
Сигурно искаш да поспиш, нали? И на мен ми се спи.
Колко много нощи спяхме гушнати един до друг...
Изпитвахме само обич и покой.
Искам утре сутрин да дойдеш в Порт Вашингтон.
Да идем на гроба на Брайън.
Не съм готов.
Ще ти разкажа история. - Не ми се слушат историите ти.
Винаги са много тъжни.
Как простреляли Артър, за диктатурата в Уганда,
как си избягала тук и че САЩ дължи величието и богатството си на имигрантите.
Много е тъжно.
Не, по-различна история.
Кой си ти, човече?
Не си съпруг.
Нито пък баща.
Кой си, по дяволите?
Ще пратим снимки на криминалистите.
Разбрано. Опразнете стаята, ако обичате.
Всички вън. - Снима ли това?
Момче е. - Момче ли?
Да го кръстим ли Брайън? - Да.
Извинявай.
Събудих се с ужасното усещане, че си изчезнал.
Тъкмо си мислех за…
За раждането му.
Как се появи. - Сякаш времето спира.
Съществуваш в два свята едновременно. В реалността и във вечността.
И тук, и там.
Как я загубих?
Какво се случи?
КЪМ ВОДИТЕ И ДИВАТА ПУСТОШ
Казвах си, че ще му чета тази книга всяка вечер.
Но не го направих. Все нямах време.
Идваш с мен. - Какво каза?
Последните ми думи към Брайън. - Защо си му го казал?
След като се роди, започнах пак да сънувам.
Защо не ми каза?
Сънувах пак онзи кошмар.
Трябва да ти кажа нещо. - Какво?
Мамо!
"Лъбик, Уайс и Блекууд". Имаха много добра осигуровка за зъболечение.
Какво можех да направя? Бях помолила всичките си познати.
Накрая те оставих сам вкъщи.
И отидох на работа. Ти беше на четири годинки.
Значи една събота си ме оставила вкъщи. - Много съботи.
Ти беше много послушен. Всичко вървеше чудесно.
Но после нещата се промениха.
Идвам!
Спокойно, тук съм. - Татко дойде при мен.
Това е само сън. Сънувал си. - Той защо не ме взе със себе си?
Заспивай, миличък.
Колко много нощи спяхме гушнати един до друг...
Изпитвахме само обич и покой.
Попитах те в кой ден е дошъл баща ти.
"В деня за анимации", отвърна ти.
Чакай, искаш да кажеш, че баща ми е влизал в апартамента?
Да.
Значи не съм сънувал. Това не са били сънища, а спомени.
Да.
И какво стана?
Върнах се навреме. Сварих го там и го отпратих.
Защо?
Бях подала за развод.
Аполо.
Защо си искала развод?
Той беше добър човек.
Много романтичен. Забавен.
Но бракът е всекидневие, а такива като баща ти
не обичат уседналия живот. - В какъв смисъл?
Има ли храна в хладилника? Оправено ли е леглото? Платени ли са сметките?
Трябваше да те дам в ясла на втория месец, за да се върна на работа.
Знаеш ли какво е да дадеш двумесечно бебе на непознати?
По-добре, отколкото да оставиш четиригодишен сам.
Напуснах го, за да свържем двата края. - Значи не ни е изоставил?
Станах баща и правех всичко, което мислех, че трябва да прави бащата.
Импровизирах в движение. Доста неща оплесках.
Аполо. - И виж какво стана, мамо!
И всичко заради някакво решение, което си взела преди 30 години!
Положих всички усилия. Толкова можах.
Мамо, защо не си му позволила да остане до мен?
Не разбирам. Той можеше да ме гледа в съботите.
Можело е дори да не си говорите. Много приятели имаха такива семейства
и всеки ден им завиждах! - Не можех.
Чувствах се като чудовище. Сякаш ми има нещо.
Как си могъл да си го помислиш? - Баща ми ме напусна, без да каже нищо!
Какво да си мисля, освен че съм го разочаровал или че ми има нещо!
А всичко е било заради решение, което е устройвало теб!
Ето ти адреса на "Насау Нолс". Иди на гроба на Брайън.
Благодаря, отче. - Всичко хубаво.
Отец Хейгън? - Наричай ме Джим.
Трудно ли ни намери? - Не, живея наблизо.
Вижте... - Ела.
Тук изповядвам енориашите. Знам кой си.
Жена ти Ема дойде да уговори кръщене за сина ви.
Личеше, че си има проблеми, но не бих предположил, че...
Иначе бих опитал да помогна... - Чуйте ме.
Вината не е ваша.
Само трябва да подпишете за условното ми освобождаване.
На драго сърце, но може ли да е след сбирката?
Добре дошли на идващите за първи път.
Радвам се, че успяхте да ни намерите.
Открих ви във форума. - Чудесно.
Станахте ли член, или почитател? - Аз съм почитател.
Чудесно, Джулиан. И аз съм почитателка.
Впрочем аз съм Алис. Забравих да се представя.
Здравей, Алис.
Ще започнем... Господине? Без телефони на сбирката.
Простете, реших да се запиша за почитател.
Така. Извинете.
Добре, нека се представим един по един.
Ако не ви се говори, не сте длъжни, но ще се радваме да ви опознаем.
Щом сте тук, значи и вие сте оцелели.
Баща ми ми четеше, приказки вечер.
Благодаря, Аполо, но нека първо...
"Едно дете е сбъдната мечта..." - Добре.
"...но мечтите са за феите любима храна."
"През прозореца го гледат, докато спи.
Дете..."
ПАТРИС: ИМАМ КУПУВАЧ ЗА КНИГАТА.
Защо ти е чел това? Звучи страшно.
Видях дъщеря си на компютъра.
Включих лаптопа и я видях.
Моето момиченце. Нейна снимка в парка с баба и дядо.
Но кой ги беше снимал?
Отворих профила си в "Джимейл" и видях обява:
"Джим, смятаме, че заслужаваш почивка в Коста Рика."
Зачудих се откъде знаят, че обичам да ме наричат Джим.
Кръщелното ми име е Франсиз.
Снимката е от прозорец на апартамент.
Кой би снимал детето ми от там?
Имаше и други снимки.
От други места, в други дни. Съобщения и имейли,
но щом се опитах да ги покажа на Гари, изчезваха. Изтриваха се.
Кой би го направил?
Щом видях тази, натиснах "Отпечатай". Единственото ми доказателство.
Но щом я огледах внимателно, забелязах още нещо.
Момиченцето на снимката не е дъщеря ми.
Не е Моник.
Казах го на Гари и знаете ли какво ми отвърна?
Да си пия хапчетата.
Разбрах, че трябва сама да намеря помощ. Открих я в групата на майките.
"Мъдриците".
Кал ми каза как да си върна дъщеричката. Научи ме какво да направя.
Само не знам дали ще мога.
Тя ще убие бебето си!
Ще го убие и ако не я спрете още сега,
този път няма как да се оправдаете! - Това не е бебе!
Не е бебе! Не е бебе! - Добре, успокой се.
Аполо, чакай! - Не е!
Не!
Чакай! - По дяволите!
Хей! Не ме карай да те гоня!
Не е бебе.
Не е бебе!
Леле, голям си бързак.
Загубил съм форма.
Аз съм Уилям. Уилям Уийлър.
Патрис ме изпрати. Патрис Грийн.
Искам да купя книгата. - Ами купи я, мамка му!
Купи я, аз за какво съм ти?
Боже, човече. Леле.
Извинявай.
Патрис ми каза да дойда тук. Него трябва да ругаеш.
Но…
Наистина искам книгата.
Викнали са полиция.
Доста се разгорещихте там. Добре ли си? Май си доста изнервен.
Да вечеряме заедно?
Не.
Но може да ме черпиш кафе.
Сутринта говорих с Патрис по телефона.
Служил е в Ирак, нали знаеш? - Да.
Благодарих му за службата. - Обича да го чува.
Поничката е вкусна.
Ще бъда напълно откровен.
"Да убиеш присмехулник" е една от двете книги, които съм чел за удоволствие.
Моля те, кажи ми къде я намери. Разкажи ми как стана.
Намерих я в седмия мухлясал кашон в едно мазе в Ривърдейл.
Ако се беше отказал след шест кашона с боклуци...
Защо да се отказвам? Имам дете.
И аз имам две дъщери. Разбирам те, вярвай ми.
Да ти покажа ли снимка?
Онова момиченце...
О, не. - ...не е дъщеря ми.
Какво е това? Ей! - Не е Моник.
Казах го на Гари и знаете ли какво ми отвърна?
Не знам защо я снимах. - Да си пия хапчетата.
Ще го изтрия. - Не, чакай!
Разбрах, че трябва сама да намеря помощ. Открих я в групата на майките.
"Майките".
"Мъдриците".
Кал ми каза как да си върна дъщеричката. Научи ме какво да направя.
Само не знам дали ще мога.
Просто глупав навик. Съжалявам.
Наистина съжалявам.
Коя е Кал?
Не знам.
После тя каза нещо за "Мъдриците". Знаеш ли какво е това име?
Какво означава? Не съм го чувал досега.
Какво?
От някаква книга е. Пише...
"В селата неизменно имало по една-две мъдрици."
Кои са те? Пише ли какви са били?
"Мъдрици".
"МЪДРИЦИТЕ" В СЪВРЕМЕННАТА МИТОЛОГИЯ
"Вещици".
Предупредиха ме да не ходя, но не ги послушах.
Естествено.
Когато падне от китката ми, трите желания ще се сбъднат.
Не го режи.
Да, изглежда здрав.
Но аз съм бог Аполон.
Човек трябва да внимава какво си пожелава.
Ема, щом си с мен, и трите ти желания ще се сбъднат.
Вещици.
Превод на субтитрите Живко Тодоров