Tag mig, som jeg er, hvem end jeg er
HVEM ER DU?
Hvem jeg er?
Det er svært at beskrive.
Alle er svære er at beskrive, ikke?
Men jeg er virkelig svær at beskrive.
For jeg har en lille...
...ting. Det er en lille ting.
Ikke mere end det. Det er ikke en stor ting.
Altså, det er en lidt stor ting, alt efter hvordan man anskuer det.
Den er ikke lille, den er ikke stor. Det er bare en ting.
Men... Hvordan fortæller man om det?
Vil du vide, hvem jeg er? Nu skal du høre.
Jeg ledte efter ferskner i supermarkedet for nogle år siden.
Jeg længtes efter ferskner.
Du ved, hvordan man kan vågne og bare længes efter ferskner?
Sådan var det.
Og jeg skinner.
Rent bogstaveligt,
for jeg har iklædt mig mit supermarkedstøj,
en bedårende bluse med pailletter,
som jeg sjældent har lejlighed til at bruge.
Den passede lige til mit humør.
Jeg var i vældig godt humør.
Hvilket var en del af problemet.
Og netop, som jeg troede, jeg ikke kunne blive i bedre humør, så jeg...
...grøntsagsafdelingen.
Min påståede jagt efter ferskner var i virkeligheden en jagt efter eventyr.
Måske endda kærlighed.
Jeg vidste det bare ikke.
Hvis man kan finde kærlighed i et supermarked tidligt om morgenen,
kan man stole på det. Her er ingen ude på at score.
Ingen er ude efter et hurtigt knald.
Fyrene har ikke drukket sig mod til eller er høje af kokain.
Her er mænd ægte.
Slår det fejl, behøver man heller ikke at snige sig ud i natten
og føle sig som en taber. Det er en butik.
Her er stadig gode tilbud.
Jeg kan godt lide, når de er faste og saftige.
Uden stødmærker.
Hvad leder du efter?
Jeg fik lyst til frugtsalat,
men ikke færdiglavet. Helst frisk.
Ja, ikke? Ellers går der så meget til spilde.
Man er nødt til at købe en af hver,
og næste gang man får lyst til frugtsalat,
er frugten lidt for moden.
Min samvittighed tillader ikke, at jeg laver frugtsalat bare til mig selv.
Medmindre, selvfølgelig,
at du har en masse børn og en kone, der hjælper dig med at spise al frugten.
Har du kone og børn, der hjælper dig med at spise frugten?
-Mig? Nej, det har jeg ikke. -Ikke?
Det har jeg heller ikke.
Er det, hvad du søger?
Det er det vel. I sidste ende.
Nej, jeg mente ferskenen.
Nå, ferskenen. Ja.
-Nå ja. -Ja. Nej.
Jeg kom for at købe ferskner.
Klart.
Alt i orden?
Du virker helt oppe at køre.
Det skyldes den kokain, jeg tog i morges.
Hvad?
Nej, jeg har bare været oppe de sidste par nætter. Tre nætter.
Vildt. Har du en deadline?
Nej, jeg er bare...
Nogle gange er livet bare for interessant til at sove.
-Kender du det? -Også i den grad.
Men det er også godt at vide de andre ting.
Hvilke ting?
At du ønsker dig de ting. Børn. Ægtemand.
Hvorfor det?
Det er bare godt at vide de ting, når man skal på date med nogen.
Ja, det er nyttigt at vide.
Så hvor skal vi hen?
Hvor som helst. Med dig.
-Mener du det? -Ja.
Du har gjort min dag lysere.
Jeg var træt, kom for sent i seng, vågnede og følte mig afvist, uden mål,
men så kommer Rita Hayworth hen til mig i supermarkedet.
Den slags ignorerer man ikke, medmindre man er et fjols.
Jeg elsker dig.
-Hvad? -Jeg elsker den måde, du taler på.
Tak.
Og tak, fordi du kom herind i dag.
Det var virkelig så lidt.
Så ses vi torsdag aften.
Perfekt.
Du...
Pludselig virker mit arbejde ikke så interessant.
Vil du... Har du lyst til at få noget morgenmad?
Jeg har lige mødt dig.
Jamen vi skal på date.
Ja, men en date er aftensmad. Morgenmad er intimt. Anderledes.
Morgenmad er lig med morgenhår, at være træt og hængeøjne...
Det er lig med ingen makeup, stærkt lys. Det kan gå grueligt galt.
Det kan aftensmad også.
Det er derfor, man bruger alkohol.
Hvad med kaffe?
Kaffe lyder godt.
Okay.
Må jeg få en scone?
Nej, det er morgenmad.
Vi ses på torsdag.
Så er det nok. Det er ikke La La Land.
Jeg er glad, men det er stadig det virkelige liv.
Du forstår, hvad jeg mener.
IP-mappen.
Hvad er det nu?
Rapperen, der sagsøger boybandet for en sample, de aldrig betalte for.
Nå ja. Jeg ved, en rapper sagsøger et band.
Det er skrupskørt. Vil de have mig på sagen?
De insisterer på vores nyeste stortalent.
-Brugte de det ord? -Klart.
Jeg var stortalentet, indtil du kom.
Og se dig lige, som en rød kat, der slikker fløde.
Du ligner Rita Hayworth.
Det er du den anden, der siger til mig i dag.
-Hvem sagde det? -En fyr.
En lækker fyr?
Meget lækker.
Hvor mødte du ham?
Det må have været sent, for du svansede herind kl. 10 i morges.
Og du ser ud, som om du ikke har været hjemme i nat.
I supermarkedet. I morges.
Hvem får en date i supermarkedet? Helt ærligt!
Jeg stod ved kød og ost,
og han stod ved grønt og frugt. Vi vidste, det var kærlighed.
Måske møder vi den her.
Jeg troede, du datede ham musikeren?
Ja, men det duede ikke rigtigt.
Du er alt for kræsen.
HR bad mig sige,
at du var syg i fire dage i sidste måned.
Jeg ved det godt. Irritabel tyktarm.
Det er jeg virkelig ked af at høre.
Det er ligegyldigt, hvor dygtig du er.
Jeg kan ikke forsvare over for cheferne, at nogen er så ofte syge.
Det ved jeg godt. Det ordner sig.
Godt, for jeg vil ikke miste dig.
Du er lige kommet, og jeg kan ligesom godt lide dig.
Jeg kan ligesom godt lide dig.
Drinks senere? Så kan du fortælle mig alt om ham.
Aftale.
Og der begyndte problemerne.
Jeg ved ikke, hvad der udløser det.
Blodsukker? Kemi?
Psykologi? Hvem ved?
Men det kommer.
Det er som et uhyre fra en gammel sort-hvid film, der kommer gående,
og uanset hvor hurtigt man løber, holder han trit med en.
Og der er kun ét sted, hvor han kan ikke finde en.
Hallo? Lexi?
Ja.
Det er Jeff.
Jeg ringer for at bekræfte din adresse.
Medmindre du vil aflyse. Jeg...
Du har stadig to minutter.
Nej.
Kom bare. Til vores date.
Rita Hayworth fik sig altså en date, hvad?
Hej.
Hej, Jeff.
Pis. Det må du undskylde.
Det gør ikke noget.
Det var ikke nogen god begyndelse.
-Alt i orden? -Ja.
Hvad er det?
En lille udskåret fersken i træ.
Lavet af aske.
Drejer du træ?
Nej, jeg drejer ikke træ.
Jeg så den i en butik.
Det virkede symbolsk.
Det var sødt gjort.
Skal vi gå?
Okay.
Hvor vil du hen?
Jeg er ligeglad. Bare et afslappet sted.
Har du det godt?
Ja.
Hvad vil du gerne spise?
Mysli.
Det bliver nok svært, det...
Jeg kender et sted. Kom.
-Værsgo, Lex. -Tak, Cynthia.
Har du tilfældigvis en tvillingesøster?
Nej.
-Tak, det er sødt af dig. -Det var så lidt.
Det var...
Har du lyst til is?
Okay.
Klart nok.
Fedt.
Vil du med op og have en kop kaffe...
-Ved du hvad... -...eller sex eller noget?
Ellers tak.
Det forstår jeg godt.
Jeg bør nok bare lade dig gøre det.
Gøre hvad?
Det, du laver i aften,
der er mere interessant end det her.
Du bør ikke føle dig forpligtet.
Nej, sådan er det slet ikke.
Det... Jeg har det ikke...
Jo, jeg føler mig lidt forpligtet, men det er ikke, som du tror.
Jeg...
Jeg er syg og...
Jeg har haft influenza, og jeg har ikke lyst til det store.
Det er jeg da ked af.
-Hvorfor sagde du ikke det før? -Du...
Jeg sover det væk,
og så gør vi det igen på en ordentlig måde.
Ringer du?
Nu skal du høre.
Du ringer til mig, hvis du har lyst.
Du har mit nummer.
Det begyndte i gymnasiet.
En dag ville jeg bare blive i sengen.
Mine forældre lod mig gøre det, de troede nok, jeg var syg,
for jeg kunne ikke fysisk hive mig ud af sengen.
Enogtyve dage senere var jeg der stadig.
Børn har en fantastisk måde at håndtere nye oplysninger på.
De ved ikke, at visse ting ikke er sådan, som de skal være.
Jeg lærte, hvordan jeg kunne leve på den måde.
Jeg kompenserede for det med intense anfald af produktivitet.
Jeg blev stjerneeleven.
På den måde kunne jeg være fraværende halvdelen af året.
Ved at være strålende i den anden halvdel.
Følg dine drømme!
På Vassar tilbragte jeg også ugevis bag en lukket dør på kollegiet.
Dernæst tilbragte jeg ugevis på biblioteket med at indhente det forsømte.
Hvad er der i vejen med dig?
Derefter flyttede jeg til New York.
Jeg slog konkurrenterne i adskillige firmaer...
indtil de en efter en alle indså, at min enorme grundighed
og arbejdsindsats, når jeg havde en sag,
simpelthen ikke opvejede mine mange sygedage.
Undervejs var der utallige psykologer, psykoanalyse,
elektrochokbehandling, kognitiv adfærdsterapi,
medicin, alt muligt.
I mellemtiden var arbejdsgivere, familie og venner
lykkeligt uvidende takket være undskyldninger,
og fordi jeg kun dukkede op, når jeg vidste, jeg kunne imponere.
Sådan blev mit liv. Der var ingen, der rigtigt vidste, hvem jeg var.
Ja. Lexi Donohoe.
Ja, helt sikker, jeg er...
I morgen?
Jeg kan ordne det i morgen. Intet problem.
Men så længe skyerne i sidste ende forsvandt,
kunne jeg klare det.
Apropos...
En perfekt morgen.
Fugle, der kvidrer uden for mit vindue.
Duften af nyslået græs.
Jeff!
Jeff, verdens sødeste mand.
Jeff med det dejlige smil, der havde potentialet
til at leve det perfekte liv i et enkelt menneske.
Var det for tidligt at ringe til Jeff klokken 6.30?
Nej, det går nok.
-Hallo? -Jeff?
-Ja? -Det er Lexi.
Ja?
Er det for tidligt? Nej, vel? Sig, at det ikke er for tidligt.
For tidligt til hvad?
Morgenmad. Denne gang får du mysli, og jeg får steak.
Er du modsat på alle måder?
Det kan faktisk godt være, jeg er.
Har du det godt?
Hvad var der i vejen den anden aften?
Ikke noget, jeg var bare træt. Jeg har haft vildt travlt på arbejde.
Det er ligegyldigt nu. Kan vi ses i aften?
Vil du spise middag? Eller se en film?
Tage på natklub? Det er lige meget, bare jeg ser dig.
Pis. Det passer ikke så godt i aften.
Hvad med tirsdag?
Tirsdag er jo langt ude i fremtiden.
Hvem ved, om vi overhovedet klarer det til tirsdag?
Det er i morgen. Jeg tror, vi har en god chance.
Med du-ved-hvem ved magten? Nej, nej.
Der kan ske hvad som helst på 24 timer.
Hvad er der galt med i aften?
Hvad er der særligt ved i aften?
Jeg vil ikke spilde endnu en dag på ikke at kende dig.
Det var sødt sagt.
Ses vi så i aften? Jeg laver mad.
Okay.
Okay. Hej.
Jeg ved ikke med dig, men når jeg er i det humør,
er det, som om jeg er i titelsekvensen til min egen tv-serie.
MED LEXI DONOHOE SOM 'LEXI'
OG JUDD HIRSCH SOM 'HARRY TAXACHAUFFØR'
Hvordan går det i dag?
OG JUDD HIRSCH SOM 'ALEC'
Oppe eller nede?
Hvad tror du selv, Alec?
OG JUDD HIRSCH SOM 'BETJENT MAHONEY'
Jeg skal have fjernet det bipolare.
Her var ren glæde.
Hollywood på sit absolut mest skamløse bedste.
Hvert hår på plads. Hver bevægelse et billede.
Ikke et forkert trin.
Så mindedes jeg en af Rita Hayworths ofte citerede replikker.
"Hver eneste mand, jeg har kendt, er blevet forelsket i Gilda,
og er vågnet op sammen med mig."
Det gjorde mig ked af det.
Jeg beder dig.
Tag dig sammen.
Tag dig nu sammen!
Og der har vi den.
Stilheden.
Den modbydelige stilhed af endnu en mand, der forsvinder ud af mit liv,
før han overhovedet når ind ad døren.
En stilhed, jeg selv har skabt.
Som en jaloux mor, der skyder teenagedrenge på dørtrinnet,
mens hendes datter er låst inde ovenpå.
Ville han være blevet?
Jeff? Hvis han havde vidst det.
Hvis jeg havde sagt sandheden i supermarkedet:
"Forresten, så er jeg bipolar. Det håndterer jeg, gør du?"
Ville han være flygtet, så hurtigt benene kunne bære ham,
med et "okay" og et høfligt smil?
Der var jo tale om en mand, der ikke ville have stødte ferskner.
Hvordan ville han forholde sig til en skadet psyke?
Vær sød at komme tilbage, kom ikke tilbage.
Vær sød at komme tilbage.
Og mens jeg lå der,
mens den sødeste, smukkeste mand
gik væk fra min dør,
var der noget i mig, der sagde, at det måtte høre op.
Ikke sygdommen, den forsvinder aldrig,
men aldrig at give folk chancen for at danne sig en mening om mig.
I det mindste at give dem nogle kort på hånden.
Der må da være en derude, der vil acceptere mig, for den jeg er.
Et menneske, der accepterer de to mennesker i dig.
Man kan ikke nøjes med at vise en del af sig selv til nogen.
Det er Hollywood. Det er Gilda. Og det er smukt,
men det kan ikke vare ved.
Vent lidt.
Ville du ikke sige farvel?
Jo, selvfølgelig... Jeg...
...ville bare ikke gøre et stort nummer ud af det.
Jeg er ked af, at det gik sådan.
Jeg er fortabt uden dig her.
Det skal nok gå.
Jeg kan godt lide at komme videre.
Et nyt sted. Det er spændende.
Kan vi tage en kop kaffe?
Ja, selvfølgelig.
Okay. Lige et øjeblik.
Du mente nu.
Hvad vil du nu?
Det ved jeg ikke.
Jeg har lidt opsparing, så jeg behøver ikke at finde et job med det samme.
Måske holder jeg lidt fri, rejser.
Hvordan går det forresten med din supermarked-dreng?
Det gik ikke.
-Det er jeg ked af. -Tja.
Du når igennem en del, hvad?
Det kan vist godt se sådan ud.
Man er kun ung en gang.
Jeg er bipolar.
Er du?
Ja.
Det har jeg været, siden jeg var 15.
Hvorfor har du aldrig fortalt mig det?
Hvem vil ansætte en advokat i underholdningsbranchen,
der er psykisk syg? Er vi ikke allerede skøre nok?
Undskyld.
Hvorfor fortæller du mig det nu?
Fordi du er mere end en kollega.
Og du bør vide, hvad du har at gøre med,
hvis vi skal ses udenfor arbejde,
og det vil jeg gerne.
Men jeg har perioder, hvor jeg er deprimeret.
Så deprimeret, at jeg knap kan bevæge mig.
Jeg er umulig at være i nærheden af.
Jeg kan knap nok tage telefonen.
Jeg er fuldstændig upålidelig som ven.
Faktisk er jeg nok på nogle måder den værste ven, man kan have.
Jeg opfylder ingen af kravene.
Jeg har et møde for fem minutter siden.
Okay.
Phyllis. Hej.
Sig til folkene på mit kontor, at vi må aflyse mødet i dag.
Jeg taler med dem i morgen.
Ja, det ved jeg godt. Hils og sig undskyld.
Vil du have frokost?
Kan jeg få et menukort?
Hvor er du så lige nu? Humørmæssigt?
Jeg er ved at komme ud af en depression.
I aften bliver jeg ret manisk.
Du er den første, jeg har fortalt det til.
Hvordan føles det at fortælle mig det?
Som om en kæmpe vægt er blevet fjernet fra mit bryst.
Jeg er meget glad for, du fortalte det.
Det forklarer mange ting.
Ikke at vide det gjorde det lidt svært
at blive venner med dig.
På den måde, jeg gerne ville.
Vil du med i byen engang?
Se en film? Mødes med folk?
Ja til det hele.
Du er den sjoveste, jeg nogensinde har mødt.
Det giver jeg ikke slip på.
Tak.
Det er utroligt, hvilken forskel det kan gøre i ens liv at stole på en sand ven.
Da jeg først havde sagt det til Sylvia, var katten sluppet ud af sækken.
Jeg ringede til gamle kærester.
Kolleger, som jeg var holdt op med at ringe til uden nogen grund.
Jeg følte mig næsten stolt af min tilstand.
Det viser sig, jeg er bipolar.
Det var katartisk og forunderligt helbredende,
hvor tilgivende og forstående de var.
Og hvor lidt tiltro, jeg havde udvist over for så mange mennesker.
Og jeg lovede mig selv, at alle skulle kende den fulde historie om mig.
Det gode, det dårlige og det virkelig skøre.
Hvordan har hun det?
Jeff ligger et par år tilbage.
To lange år, hvor jeg har ledt efter den rigtige læge
og den rigtige dosis.
Der findes ingen kur for den kemiske ubalance i min hjerne,
lige så lidt som der findes en kur mod kærlighed.
Men der er en lille gul pille, jeg er meget glad for, og en lyseblå,
og nogle søde lyserøde kapsler
og en håndfuld andre farver, der har ændret mit liv.
Jeg har humørsvingninger,
men de ændrer ikke min personlighed.
Og jeg dater igen.
Hvilket er indlysende, eftersom du læser det her.
Jeg overvejede Tinder, men så slog jeg mig til tåls
med den gode, gammeldags internetdating.
Så her er jeg.
Sådan er jeg.
Hvis det ikke skræmmer dig,
så send mig endelig en besked.