Moderne kjærlighet
-Nei, vent. -Du kan bli med.
-Vi gjør det igjen. -Seriøst?
Sånn.
Det går bra. Uten blits neste gang?
Så hvorfor navnet "Fuse"?
Virket passende for en date-app.
Jeg liker de to betydningene.
Antenningen av en lunte og sammensveisingen av ledd,
to ting knyttet sammen.
Logisk.
Det er fint.
Så jeg pleier å si
at Fuse egentlig ikke er en date-nettside.
I en vidunderlig ny verden med så mange valg
og alternativer, er det fint å ha en rettledning.
Jeg liker "rettledning". Jeg tror jeg avslutter med det.
Så hvor skal dette publiseres?
I søndagsmagasinet i Times.
Kult.
Takk for at du tok deg tid.
-Det var hyggelig å møte deg. -Du har noe
-å sette sammen der. -Bra.
Men jeg ville spørre deg:
Har du vært forelsket selv?
Unnskyld?
Jeg spurte om du hadde vært forelsket selv.
Ja.
Ingen har spurt meg om det i et intervju før.
Jeg trenger ikke å trykke den.
Trykke hva da?
Historien som står skrevet i ansiktet ditt.
Er det så åpenbart?
Har du et par minutter?
Når Amor er en nysgjerrig journalist
Beklager, vi er forsinket i fem minutter til.
-Beklager så mye. -Det går fint.
Alt i orden.
Sier du det? For jeg har flere intervjuer å gå på.
Jeg er så lei for det. Jeg skal prøve å skynde på dem.
Det hadde vært fint, for vi er allerede ti minutter forsinket.
Takk for informasjonen.
Jeg liker at du gjorde det.
De burde ikke la oss vente.
Men selvsagt er det uheldig for deg nå, når det gjelder
å få jobben.
Jeg bryr meg ikke. Det er viktig å vise hvem du er.
Vi er ikke sene for dem, så de burde ikke være sene for oss.
Joshua. Josh.
Emma.
Andy.
Hvor mye for at jeg skal stikke?
For jeg får helt sikkert jobben.
-Gjør du? -Ja. Det er aksenten.
-De elsker den. -Akkurat.
Gi meg hundre dollar, så overlater jeg den til deg.
Jeg trenger ingen urettmessig fordel.
Nei vel.
-Hvor studerte du? -Harvard.
Herregud. Seriøst?
Nei, jeg tuller. Jeg har ikke gått på college.
Det kan faktisk være verre for meg.
Kommet seg frem på egen hånd, spennende.
De elsker det her, vet du.
Ja. Opplært på gata.
Tar pulsen på menigmann.
-Ja. -Yo.
-Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det. -Når...
-Det var teit. -Trodde du
at du var kul?
-Emma? -Ja.
-Kom inn. -Takk.
Hyggelig å ha møtt deg.
Ja. Lykke til.
Så hvem fikk jobben?
Hun.
-Hun slo deg. -Egentlig ikke.
Vi satt bare der i fem minutter,
men jeg visste jeg måtte se henne igjen.
Hei! Hvordan gikk det?
Å. Hei.
Fikk du den?
Jeg aner ikke.
Du burde gå opp igjen.
Alle lurer på hvor du ble av.
Det er greit. Dette er viktigere.
Hva er viktigere?
Hvis jeg går på intervjuet, hvordan får jeg sett deg igjen?
Du er gått innen jeg kommer ut.
Så du ga opp sjansen
til en stabil, godt betalt jobb for å få se meg igjen?
Er du sikker på at du ikke bare er en tilfeldig fyr fra gata?
For hvis du er det, er dette en veldig god måte å få en date på.
Så vi skal på date?
Ja. Hva annet skal jeg gjøre?
Jeg har ingen andre intervjuer på tre dager.
-Ikke jeg heller. -Greit.
Så hva gjør to arbeidsledige i New York klokka 09.30?
Spørsmålet er hva vi ikke gjør.
Så vi gikk bare rundt og utvekslet livshistorier.
Hun fortalte meg om planen om å utvikle en fildelings-app.
Jeg fortalte henne om min idé om en date-nettside.
Å, herregud.
Lurer på hvordan de møttes.
Hvem?
De to.
De møttes her!
Tror du de møttes i sentrum
og bestemte seg for å flytte hit?
Alle dyrene møtes her.
Jeg vet det. Jeg sier bare at jeg lurer på hvordan alt dette funker.
Dating i dyreriket.
Du er besatt av det.
Det bare fascinerer meg hva den første gnisten er.
Jeg tror egentlig ikke dyr har den.
Jeg tror de bare velger en å ha sex med,
og så lenge det er riktig art, bare hopper de på hverandre.
-Gjør de? -Hopper på.
Men du vet det ikke. Kanskje de bare er veldig flinke
til å vite når den rette kommer.
Så hva om du spør ham om det du ville spurt kundene dine om?
Ja vel.
Hallo. Hei. Vær så god og sitt.
Takk.
Så hva ser du etter i en leopard?
-Bare leopardgreier. -Er det stemmen
-du bruker? -Det er stemmen min.
-Det er stemmen? -Det er stemmen min.
Så hva mener du med "leopardgreier"?
Har du noen preferanser?
Det spiller egentlig ingen rolle, bare hun har flekker.
Flekker?
Så selv en gepard duger.
Nei, jeg liker ikke geparder. Jeg foretrekker leopardflekker.
Og jeg vet forskjellen.
Kjærlighet er så universell.
Vi forstår så lite om dyr, unntatt det.
Er alt i orden?
Ja.
Ja, det går bra.
Jeg har en teori om at et forhold er som en rakett.
Du prøver å få den ut i verdensrommet.
Alt du trenger, er nok drivstoff til å få den ut av jordas atmosfære,
og så fortsetter den,
uansett hva som skjer, i den retningen den ble sendt.
Alt avhenger av den første eksplosjonen.
Ikke så mye av: "Har vi det som trengs til resten av livet vårt?"
Og mer om
den første drivkraften.
Det første halvåret vårt var så nær perfekt du kan tenke deg.
Vi flyttet inn sammen.
Jeg kom overens med foreldrene hennes. Begge to. Selv faren.
Jeg kjøpte til og med en forlovelsesring
som jeg gjemte til en perfekt kveld.
Så ble vi slått ut av kurs.
Du er tidlig hjemme.
Ja, jeg tok et tidligere tog.
Skal bare gjøre noe ferdig, så kan vi gå ut og spise. Jeg spanderer.
Greit? Hvordan er det med moren din?
Hva er i veien?
Jeg har køddet det til.
Hva snakker du om?
Husker du han jeg fortalte om?
Min første kjæreste fra videregående.
Ja, du sa han giftet seg?
Ja, men så var han ikke gift lenger.
Jeg så ham på en bar.
Kona gikk fra ham for en stund siden. Vi snakket sammen, og jeg
lot ham gå tilbake i tid litt.
Lå du med ham eller kysset du ham bare?
Jeg lå med ham.
Ja vel. Farvel.
I cirka ti sekunder. Og så stoppet jeg det
og kom rett hjem til deg.
Kanskje dette bare var ett sprøtt øyeblikk før oss.
For jeg elsker deg, Joshua.
Det er ikke kjærlighet. Det er skyldfølelse. Kjærlighet er tillit.
-Nei, det er det ikke. -Det er alt.
Det er den eneste valutaen, og du ødela den.
Nei, dette er ikke nettside-manifestet ditt!
Kjærlighet er mange ting!
Jeg gjorde det mange gjør når de blir tvunget vekk
fra det de elsker.
Jeg kastet meg ut i arbeidet.
Ironisk nok var det som fikk meg gjennom kjærlighetssorgen... romantikk.
Jeg leste om den, observerte den og forsket på den.
Jeg begynte å gå ut med andre igjen.
Det tok lang tid å komme over det, men
jeg begynte å få tilbake troen på folk.
Statistikken jeg leste om, bestred motviljen
jeg hadde mot hele det romantiske samfunnet.
Folk kødder det faktisk vanligvis ikke til.
Og det ga meg håp.
Men for cirka en måned siden...
I det øyeblikket innså jeg at jeg egentlig ikke hadde
vært helt i live de siste to årene.
Jeg møtte fantastiske folk.
Smarte, morsomme og snille.
Men ingen av dem var henne.
På den gata, i et lite øyeblikk, ble jeg levende igjen.
Herregud. Hva gjorde du?
Fant på en unnskyldning og gikk fra lunsjen med kjæresten for å ringe henne.
Hei.
Det viser seg at hun er forlovet.
Faen!
Har vært det i to år.
Det er lenge.
Jeg vet jeg ikke bare kan
slå opp og så bryte inn i livet hennes flere år senere.
Du må si det til henne. Og ikke minst
si det til kjæresten din.
Jeg slo opp med henne. Den kvelden.
Hun er en fantastisk person. Hadde alle egenskaper jeg lette etter.
Men...
...etter jeg så Emma igjen, skjønte jeg...
Det var som om leoparden var sammen med geparden.
-Ja. Kan jeg sitere deg på det? -Nei!
Vær så snill?
Nei, dette skal absolutt ikke med i intervjuet.
Dette er ikke inntrykket jeg vil gi av meg selv.
Jævla elskovssyk leder av et date-byrå.
Tro meg, du kommer aldri til å få fred om du ikke iallfall gir det en sjanse.
Du kan ikke bære på dette resten av livet.
Tro meg, å ikke vite vil ødelegge for deg
og andre kvinner du møter.
Og hvis hun virkelig er over deg, kan du iallfall gå videre
og møte andre.
Vent nå litt. Hvordan er du så sikker?
Har du et par minutter?
Ja.
Han gikk siste året på college og studerte Shakespeare i utlandet.
Jeg var en 22 år gammel krigsfotograf som bodde i Paris,
og vi møttes på en bar i Karibia...
Vent. Jeg tror jeg har hørt nøyaktig samme historie før.
Hva?
Jeg tuller! Er den sann?
Å ja.
De fleste sier: "Vi møttes på college,
"så på en fest to år senere
"og så tok vi en kaffe sammen."
Ja, det var vel et eventyr.
Høres ut som Den engelske pasienten.
Ja. Jeg tenkte på ham hver dag.
Men et par uker etter at jeg besøkte ham i London, sviktet han meg.
Han skulle komme og besøke meg i leiligheten min i Paris en helg,
men han kom aldri.
Det ødela meg å ikke vite hvorfor han ikke kom.
Var ikke det den mest perfekte åpningen på et forhold man kunne få?
Jeg forsto bare ikke hvordan det kunne være så annerledes for ham enn for meg.
Og det eneste minnet jeg hadde av ham, var et gammelt bilde av oss.
Så jeg la det i en bok og har hatt det med meg
fra leilighet til leilighet
og fra forhold til forhold,
til og med inn i ekteskapet mitt.
Hvor skal du?
Nordover til boksigneringen. Jeg er tilbake i morgen.
Hva med guttene?
Jeg sa jo at det er en fire timers togtur.
Jeg går rett på boksigneringen,
og så overnatter jeg på et fint hotell som forleggerne
var så snille å bestille til meg.
Hva om dere blir med?
Du og guttene. Vi kan lage en helg ut av det.
Husker du helger?
Jeg orker ikke å reise i en halv dag.
Tror dessuten ungene har kamp.
Sees i morgen.
Jeg så på den lille jenta som laget te på komfyren.
Det var ingen foreldre der. Vi tre satt der sammen
og drakk te og spiste khajoor-kjeks,
så hverandre inn i øynene og kniste.
Jeg tok ikke et eneste bilde den dagen.
Dette er øyeblikkene jeg husker.
Dette er dagene som skyller over meg,
de dagene jeg la igjen kameraet hjemme.
Tusen takk.
Det var det jeg håpet på, så det setter jeg pris på.
Noe sånt.
Å, jøsses.
Det er virkelig deg.
Og det er... Det er virkelig deg.
Herregud. Hallo.
-Hallo. -Hallo.
Hvordan har du hatt det?
Fint. Men det var i Paris vi skulle møtes.
-Og det var 15 år siden? -17 år siden.
Jeg mistet boken du skrev adressen din i.
Jeg tror det var Anna Karenina.
-Anna Karenina. -Ikke sant?
-Jo. -Ja.
Ja.
For et hyggelig sammentreff.
Det er ikke et sammentreff. Jeg så bilde av deg på nettet
i reklame for dette...
Og jeg kunne ikke tro at du kom til hjembyen min.
Så jeg har ventet i tre måneder på å få se deg.
Faktisk 17 år og tre måneder.
Ja.
Og jeg kan ikke tro at det er deg. Og at du ikke har forandret deg.
Jeg må... Men...
Jeg vet du er her for å signere bøker.
Ja, så takk for at du kom. Det er så...
-Greit. -Greit.
Jeg skrev nummeret mitt på den.
Hvis du skal overnatte her og vil ta en kopp kaffe eller noe,
gi meg en lyd.
Takk, men jeg må skynde meg tilbake til mann og to barn.
-Selvsagt. -Men takk.
Det er så fint å se deg.
Jøss!
Hallo.
Hei, jeg bare...
Hei. Det er så flott å møte deg.
Jeg elsker arbeidet ditt.
Takk for at du kom hit for å gjøre dette...
BOARDINGKORT VOLL, MICHAEL
Så det viste seg at han ikke hadde sviktet meg.
Innerst inne visste jeg det.
-Ha en god kveld. -God kveld.
Jeg kan ikke tro at du mistet min Anna Karenina.
Jeg gjorde det.
Og jeg har aldri kunnet lese boken på grunn av det.
Jeg aner ikke hva som skjer.
Det er fantastisk prosa, og så tar hun livet av seg.
Og så mer fantastisk prosa.
Hvorfor... Kunne du ikke passet bedre på den?
Det var det ene du måtte gjøre.
Hvem stjeler en bok?
Jeg var på toget til Paris og hadde boken foran meg.
Det er en stor bok. Jeg tenkte jeg burde gå på do først
-før jeg leste den. -Ja, for du må...
Da jeg kom tilbake, var boken borte.
Ingenting annet ble tatt.
Kanskje en av ektefellene våre kom tilbake fra fremtiden,
endret fortiden og stjal boken.
Ja. Livet kunne vært annerledes.
Men da ville jeg ikke hatt barna mine.
Ikke jeg heller.
-Har du barn? -To.
Og du oppsøker gamle flammer?
Jeg har bare hatt én gammel flamme.
Jeg giftet meg et år etter jeg dro fra Europa.
Raskt.
Jeg giftet meg raskt fordi jeg var redd for å miste enda en.
Kanskje litt impulsivt.
Hei. Takk.
Beklager.
Er du fremdeles gift?
Vi bor under samme tak, for å si det sånn.
Hun er et godt menneske.
Vakker og snill og flink med barna,
og jeg fortjener henne ikke.
Så hva gjør vi her, Michael?
Hvorfor kom du på boksigneringen?
Hva håpet du skulle skje?
Jeg håpet at vi kunne fortsette der vi slapp
og at jeg kunne få en ny sjanse.
Og at vi begge var på et sted i livet hvor vi kunne forelske oss igjen.
I 17 år og tre måneder har jeg fantasert
om at tiltrekningen og gnisten fremdeles var der.
Jeg ville ta deg med til et hotellrom der vi overnattet.
Så skulle vi dra tilbake til Paris
og finne romantikken vi mistet som voksne.
Michael.
Vi trenger ikke overnatte på et hotellrom for å finne ut om vi elsker hverandre.
Det gjør vi helt klart.
Bare tanken på deg fikk meg gjennom mye i livet,
bare vissheten om at du eksisterte.
Kom hit.
Vi stikker herfra.
Av og til forstår du at ekte kjærlighet
i sin absolutte form har mange formål i livet.
Det handler faktisk ikke bare om å sette barn til verden
eller om romantikk eller sjelevenner eller engang om livslangt vennskap.
Kjærligheten vi hadde i fortiden, uferdig,
utestet, tapt kjærlighet,
virker så enkel og barnslig.
Men faktisk er det den reneste og mest intense.
Jeg tror ikke vi sov i det hele tatt da.
Nå klarer jeg knapt å holde øynene åpne én natt.
Her bor jeg.
Soloppgang er for elskere og bakere.
Jeg har noe til deg.
Ja vel?
Jeg vet tilfeldigvis at du ikke har denne boken.
Den inneholder fantastisk prosa, og så dør hun.
Og så mer fantastisk prosa.
Takk.
Ha det godt.
Det skal jeg.
Hei.
Jeg vil jobbe med dette.
-Hvordan gikk det? -Jeg tror det er over mellom oss.
Pokker.
KJÆRLIGHETENS MATEMATIKK
KAN ALGORITMER HJELPE OSS MED Å FINNE EN DATE MED SKJEBNEN?
AV JULIE FARBER
Og så forsvinner ledermasken, og jeg møter Joshua for første gang.
Det polerte unge forretningsgeniet forsvinner, og det som står igjen,
er en følelsesmessig komplisert ung mann
som har gitt alt han har til nettstedet sitt.
Så forteller han meg det som må være den mest romantiske historien
om kjærlighet ved første blikk denne reporteren har hørt på lenge.
Det handler om en ekskjæreste. Vi kaller henne Emily.
Går på badet.
Her har vi en guttunge som får tusenvis av mennesker sammen, men likevel
er han helt alene.
Han holder på å brenne opp av kjærlighetssorg.
Joshua vil ikke våkne om 20 år og angre på tausheten.
Historien hans minner meg om min egen,
om en kjærlighet som aldri ble levd eller utprøvd.