Moderne kjærlighet
En vakker dag der ute,
men det er meldt tordenvær senere i ettermiddag.
Så hvis du skal ut, husk paraply.
Her er Schuberts Serenade nummer 4 fra hans Schwanengesang.
Hei, mamma.
Hei.
- Sov du? - Litt.
Klokka er 11.30.
Jeg vet det.
Jeg setter på litt kaffe.
LØPET BLIR BEDRE NÆR SISTE RUNDE
- Stakkars fyr. - Hvem da?
Han.
- Jeg så ham ved starten. - Det gjorde du nok.
Nei, jeg så at han gikk ut for raskt.
Han betaler for det nå.
Han ser ferdig ut.
Kanskje han bare trenger litt oppmuntring.
Kom igjen, kompis. Du klarer det.
Jeg begynner å bli bekymret.
Er det mulig at noe har hendt ham?
Noen må ha lagt merke til det.
Jeg blir skuffet om han dør før jeg får sjansen til å be ham med ut.
Ikke spøk om det, Margot.
Jeg gjør ikke det.
Kom igjen, Ken. Du klarer dette.
Takk for eskorten, gutter.
Beklager at det ble så sent.
Seriøst, Ken, golf passer fint for deg.
Ikke hør på ham. Få deg en massasje.
Det var ydmykende.
Slett ikke. Det var bare et moroløp.
Det var det motsatte av moro.
De var oppriktig bekymret for om de måtte
- finne fram hjertestarteren. - Ikke vær dum.
De spurte stadig om de skulle kjøre meg det siste strekket.
Jeg sa: "Nei, jeg skal fullføre løpet."
Bra for deg.
Hvorfor er dere her fremdeles? Dere må ha vært ferdige for lenge siden.
Vi bare strekker ut.
Jeg elsker en lang og god utstrekking.
Lurt.
Jogget du alene? Eller har du en kompis?
På egen hånd.
Kanskje du kan vurdere å bli med i klubben vår?
Det tror jeg hadde vært fint.
Takk.
Kan jeg åpne et vindu? Det er som en badstue her inne.
Ja da.
Ken liker å ha termostaten høy. Han er litt mer kaldblodig enn meg.
Har du bestemt deg for hva du vil ha på deg?
Det skal være en svart buksedrakt i posen fra renseriet i skapet.
Greit. Sko?
Jeg finner dem.
Takk.
Jeg skal la deg gjøre deg klar.
Alt i orden?
Uten smerte oppnås ingenting.
Det stemmer. Den som intet våger, intet vinner.
Du er flink i dag.
Jeg bruker en stimulator.
Gjør du? En pacemaker?
Nei, en menneskelig en.
Jeg velger en løper i behagelig fart og legger meg bak, så drar de meg.
Når du sier "de", mener du egentlig "hun"?
- Nei. Da høres jeg... - Sleip ut?
Jeg skulle si overfladisk.
Jeg erter deg.
Men enkelte mener jo
at det eneste som motiverer menn til å gjøre noe, er å jakte på kvinner.
Er det sant? Er du slik?
Jeg var vel det, til jeg møtte min Betty.
Når døde hun, om jeg kan spørre?
For seks år siden. Kreft.
Kondolerer.
Det går bra. Jeg var heldig. Vi var gift i 36 år.
Ken...
Du elsket åpenbart din kjære Betty veldig høyt,
og jeg har stor respekt for ekteskapet ditt.
Men jeg tror du har plass i hjertet ditt til meg også,
eller en som meg.
Jeg kjenner ingen som deg.
Seks år høres lenge ut,
men jeg er mer skilpadde enn hare.
Hvis jeg sakker farten,
trenger du kanskje ikke å jakte på meg. Vi kan løpe i vårt eget tempo.
Kunne du det?
Jeg fikk forresten noen til å jobbe for meg.
Så jeg kan bli et par dager.
I hvert fall til midten av neste uke. Så begynner det å bli vanskelig.
Så bra. Takk for det.
Skal du løpe mila i Newport neste uke?
Ja, jeg hadde tenkt det.
Skal vi dra sammen?
Det hadde vært fint.
Ikke bare som joggekompiser, mener jeg.
Nei vel.
Jeg mener at om jeg reserverte et rom med én seng,
hadde det vært i orden?
Det hadde vært hyggelig.
Ken.
Du trengte ikke å gjøre alt dette.
Skjønner du at jeg aldri vil at vi reiser hver for oss igjen?
Det er greit, for det vil ikke jeg heller.
- Jeg tar den. - Hei.
Ingen vei tilbake nå.
Ingen vei tilbake.
Hei!
Herregud. Begynner vi å bli et av de selvtilfredse parene
vi ser i reklamer for forsikring eller handikap-badekar?
Er det det du er redd for?
Nei, det er det jeg ønsker.
Er noen egentlig så lykkelige?
Vi er det nå. Vi er så lykkelige. Jeg er iallfall det.
Jeg ber nå Margot dele noen personlige minner om Kenji.
Forrige gang vi alle var sammen,
var på vår felles 140-årsdag,
da vi kunngjorde forlovelsen vår.
Jeg er nå lei for at vi ikke hadde et større bryllupsselskap,
men jeg trodde vel vi skulle få mange muligheter.
Ken var ikke så sikker på det.
Jeg husker han sa en gang
at i vår alder var ikke "til døden skiller oss ad" en så stor forpliktelse.
Gammel kjærlighet er annerledes.
Mer realistisk, kanskje.
Da Ken og jeg møttes, hadde vi allerede vært gjennom så mange opp- og nedturer,
vi hadde lært å inngå kompromiss
og vi hadde overlevd tap og tabber,
og vi følte at hvis dette forholdet røk,
ville vi overleve det også.
Jeg er ikke så sikker lenger.
Gammel kjærlighet er annerledes, men likevel den samme.
For Ken og jeg gjorde alt unge gjør.
Vi forelsket oss, vi reiste, vi pusset opp et hus sammen,
vi dyrket en hage, jeg gjorde ferdig memoarene mine,
og han kalte meg "kjære".
Og når vi var i selskap, trengte jeg bare å kaste et blikk på ham,
så skjønte han intuitivt at det var på tide at han tok meg med hjem,
der vi satt på kanten av badekaret
og renset tennene med tanntråd mens vi sladret om kvelden.
Hver gang vi passerte hverandre i huset,
stoppet Ken for å kysse meg,
klemme skulderen min eller stryke meg over hånden.
Jeg hadde aldri opplevd det før, og av og til irriterte det meg.
Men nå tror jeg at det er det jeg kommer til å savne mest.
Vi sa ofte til hverandre: "Vi er så heldige."
Og det var vi.
Ung kjærlighet, selv for gamle, kan være overraskende gavmild.
Mange av dere vet at Ken og jeg møttes mens vi løp.
"Geriatrisk OL", kalte han det.
I begynnelsen løp jeg etter ham og så løp han etter meg,
men til slutt fant vi en måte å løpe i takt på.
Så de tøffe motbakkene og tidene med sykdom og tilbakeslag
ble litt enklere,
og de herlige nedoverbakkene enda bedre.
Og nå er Ken ved veis ende.
Jeg vet bare...
Jeg vet ærlig talt ikke hvordan jeg skal klare meg.
Akkurat nå føles det tungt,
men uansett hvor han er,
og hvor lang tid det tar, håper jeg at han venter på meg.
Blir du med på en matbit? Vi vil gjerne ha deg med.
Gjerne.
- Flott. - Da sees vi der.
Bilen er klar, mamma.
Jeg tror jeg går.
- Er du sikker? - Jeg trenger litt frisk luft.
Ta i hvert fall med deg en paraply. Det skal regne.
Ikke mas, Chris. Det går bra.
Vil du ha selskap?
Nei, takk, Janice. Vi sees snart.
Bare si du forandret mening.
Jeg har ikke forandret mening. Jeg er bare ikke sikker.
Jeg skjønner det.
To homofile menn som oppdrar et barn. Det er ganske sprø greier.
Det er ikke det, din jævla dust.
Jeg vil bare være sikker på at de holder sammen.
Hvorfor det?
Faren min dro da jeg var tre, du så aldri din.
Virker som alle på gata oppdro seg selv.
Jeg vil bare ha et par som blir sammen en stund.
Hvordan kan noen garantere det?
Gå opp.
Hvis du får kalde føtter, er jeg her.
Du trenger ikke å gjøre dette. Du har mange valg.
Hvilke da?
Jeg kan hjelpe deg med å oppdra småtten. Vi kan bo her i varebilen.
- Ikke dra noe sted. - Det skal jeg ikke.
Denne veien, Homer.
- Hei. - Hei. Velkommen.
Begge to.
- Hei. - Alle tre.
Jeg har gjort kontoret til Tobin om til et barnerom
og malt halve blått og halve rosa for å være klar for alt.
Ikke at vi vil påtvinge noen stereotyper. Gud forby.
Få stille deg et spørsmål.
Flott. Sett i gang.
Babytest, er du klar?
- Babytest. - Ja.
Ja, du hører rett. Det er morsomt.
Jeg stiller et spørsmål.
Hva betyr det når barnets bæsj er grønn?
Jeg vet ikke.
- Hva mener du med "pass"? - Vet ikke.
Det betyr at det er sykt.
- Hva om vi bare finner det ut? - Skal vi bare finne det ut?
Så hvor er rommet mitt?
Du!
Guzmin!
Hva gjør du her? Følger du etter meg?
Nei, ikke på den måten. Du gikk uten paraply.
Jeg sa jo at det kom til å regne hele uken.
Det kommer ikke til å regne. På telefonen står det at det passerer.
Jeg er dørvakt. Jeg tar aldri feil av været.
Jeg håper ikke at du er her for å belære meg
om hva du synes jeg bør gjøre.
For jeg møtte bare noen der for å snakke sammen.
Jeg bare snakket...
Jeg står ikke her og forsvarer meg.
Jeg diskuterte alternativene fordi jeg har et valg,
og jeg kan forandre mening
og trenger ikke å gjøre noe du sier
eller foreldrene mine sier eller noen andre.
Jeg lover at jeg ikke er her av noen grunn.
Du gjør det du må.
Ingenting endrer meg eller noen andre som virkelig er glade i deg.
Jeg er bare her med paraplyen.
Sa du at du er glad i meg?
Jeg sa det kommer til å regne, og det kommer til å regne.
Uansett hva du bestemmer deg for,
trenger du styrke, ikke en forkjølelse.
Men det kommer faktisk ikke til å regne.
Jeg vet ikke hvor mange ganger...
Herregud.
Jøssenavn.
- Å nei. - Det er så godt å se deg.
- Du store min. Deg også. - Jeg har så mye å fortelle deg.
- Har du? - Ja.
Hva da?
Emma og jeg er sammen igjen.
Så fantastisk. Tuller du?
Hvem er Emma?
- Jeg skrev en artikkel om ham... - Ja.
...for en stund siden. En lang historie, jeg skal fortelle deg.
Ja. Hun leste artikkelen...
- Gjorde hun? - ...og vi møttes...
Du store min.
Tusen takk.
Det er jeg som skal takke, for du er grunnen til dette.
- Appen min? - Ja.
- Bruker du appen min? - Ja.
Ser du? Og du er kjempekjekk.
- Herlighet. - Vet det.
- Det er fantastisk. - Ja.
- Pass godt på henne. - Takk.
Jeg skal ikke forstyrre lenger.
- Så bare... - Jeg sender deg en e-post. Ha det.
- Du må møte Emma. - Og ranger appen min.
Greit. Ha det.
Sees snart.
Ja.
Regn. Selvsagt.
Jeg elsker sommerregnet.
Det er som om all varmen og spenningen i byen bygger seg opp
og må utløses.
Du er jammen pratsom.
Det er ærlig talt fint at
du er selvsikker nok til å snakke med en fremmed.
Men akkurat nå er jeg bare fornøyd med å stå her og stirre ut i regnet.
Er det greit?
Er du alltid så misantropisk?
Faktisk ikke.
Jeg ble nettopp sviktet av en
jeg virkelig trodde kunne bli til noe.
Og det er greit om det skjer etter første date.
Du møter noen, og kjemien er ikke der.
Men uten å møte deg?
Da får du ikke engang sjansen til å gjøre et inntrykk.
Beklager at jeg ikke er mer storsinnet og godhjertet akkurat nå.
Ha en fin dag.
Vent.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan det du sa, føles.
Jeg har aldri fått avslag på en date.
Du sier ikke det.
Men jeg tenker på det moren min sa
om at når noe vondt skjer,
kan du prøve å omkalibrere universet,
eller hva du nå vil kalle det, med det motsatte.
Flott. Univers-omkalibrering. Forstått.
Vent. Hvis noen avskjærer deg i trafikken,
er du bare ekstra sjenerøs mot den neste som vil inn.
Hvis noen stjeler lommeboka di, gå og doner til de fattige.
Du har nettopp blitt sviktet og føler deg helt bedriten.
Hva om livet gir deg en ny date akkurat nå?
Seriøst?
Pokker.
Skal vi fortsette?
Ja. Din serve.
Moderne kjærlighet