Moderne kjærlighet
Facebook eller Twitter?
Vent, det er min tur.
Star Trek eller Star Wars?
Beklager. Star Wars.
Greit. Og Facebook.
Indiana Jones eller...
- Ikke si Luke Skywalker. - Jeg skulle ikke det.
Indiana Jones eller Grace Jones?
Grace, så klart. Amazing Grace.
- Velkommen. - Takk.
Du er min første gjest.
Jeg er beæret. Gir du meg en omvisning?
Sengen skal være her.
Salongområdet.
- Og... - Unnskyld.
Kjøkken. Badet er der.
Og alt dette for 2200 dollar i måneden?
For en tid å leve i.
- Drink? - Absolutt.
Men det er veldig koselig. Jeg liker det.
Og ingen flere hybelkamerater.
Du er en ekte voksen.
Jeg er så voksen at jeg ikke engang har leggetid.
Så hva har du?
Jeg har kirsebær-brandy.
Ja vel.
Chili-vodka.
- Snålt. - Gamle gaver.
Jeg har gin og vermut.
Martinier?
- Godkjent. - Perfekt.
- Oliven eller løk? - Oliven.
Rød delstat eller blå?
Kanskje vi skal ligge unna politikk?
Nei, regelen er at du må svare.
Tja,
jeg er fra en rød delstat,
men bor i en blå,
så jeg omfavner vel politiske forskjeller.
Som en god libertarianer?
Eller en veldig forvirret person.
Hva er det?
Du vet når du flytter inn et sted
og visualiserer et nytt, fantastisk liv?
Ja.
Dette er ganske nært det.
Vent. Jeg legger ut dette.
Seriøst?
Å nei.
- Jeg bare... - Hva da?
Ryddet.
Jeg har ingen baktanker.
Kanskje de manglende baktankene er den slueste baktanken.
Ja, jeg har hørt om den manglende baktanken.
Det er ikke slik jeg er.
Jeg tror deg faktisk.
Kan vi bare glemme at det skjedde?
Klart det.
- Greit. - Her.
Skål for ditt nye, fantastiske liv.
Nå ligger den bare der på gulvet som et stykke rått kjøtt.
Noe sånt.
Yasmine, jeg...
Jeg forventet virkelig ikke at dette skulle skje i kveld.
Det skjer.
Men jeg kan ikke gjøre et eneste trekk nå.
Nei vel.
Toppløs eller bunnløs?
Toppløs.
Vent. Jeg trodde du mente deg.
Vil du endre svaret?
Truser eller boksershorts?
Jeg husker ikke.
Straks tilbake.
Beklager, ingen gardiner ennå.
Hvis du ikke er tilbake om to minutter, må jeg begynne på egen hånd.
Hva? Dette er meg på mitt mest innbydende.
Det må kanskje jobbes litt med.
Ja vel? Hva med dette?
Alt i orden?
Ikke gjør det.
Ikke.
Ring nødnummeret.
Pokker.
Kan jeg få en ambulanse? Han har et stygt kutt i armen.
Det er mye blod overalt.
Ja, greit. Adresse.
507 East Tenth Street, leilighet 1C.
Hørte du det? Perfekt.
- De er på vei. - Ja vel.
På sykehuset, en mellomakt om åpenhet
Sånn.
Vent, disse er fremdeles halvveis nede.
Kanskje de er halvveis oppe.
Ta denne.
Er glasset halvfullt eller halvtomt?
Kan vi leke dette senere?
Ja vel.
- Yasmine. - Ja?
Kle deg.
Håndkle.
Greit.
Nei, gi meg håndkledet.
Gå.
Dette er ikke første gang en date ender på sykehuset.
Jeg spiste dårlig stekt kylling en gang,
og fikk hallusinasjoner og feber på 40 grader.
Da burde du være avslappet nå.
Jeg er det.
- Hvor gammel er du? - Jeg er 31.
Trettitre, beklager. Jeg vet ikke hvorfor jeg løy.
Det gjør jeg.
Tar du noen medisiner?
Ja. Klonopin.
Mot angst.
Og antidepressiva.
Ja vel.
Er han kjæresten din?
Venn.
Det er vår andre date.
Jeg er forresten ingen kutter. Dette er ikke en sexskade.
Ikke en snål en, iallfall.
- Hvorfor snakker du fremdeles, Rob? - Vet ikke.
- Noen allergier? - Nei.
Når spiste du sist?
For fire, fem timer siden.
Sjømat-pasta. Det var veldig godt.
Tidligere operasjoner?
Jeg knakk kinnbenet en gang. Falt av sykkelen.
Lukk persiennene, er du snill.
Jeg tar dette.
- Opp. - Greit.
- Må disse av? Ja vel. - Ned. Takk.
- Alt i orden? - Jepp.
Skal jeg låse inn dette for deg?
Jeg kan ta det.
Jeg vet nøyaktig hvor mye penger jeg har.
Ja vel.
Hold den høyt.
Greit, Rob. Da kan du telle langsomt bakover fra ti.
Ti, ni, åtte,
sju,
seks,
fem...
Ikke vær redd. Den er der ennå.
Du er våken. Jeg heter Nick.
Jeg skal bare måle blodtrykket ditt.
Ja vel.
Få se.
Operasjonen gikk bra. Legen er fornøyd.
Så bra.
Nerveskader kan være vanskelig å reparere.
Du er kanskje sår i halsen og tørr i munnen etter bedøvelsen,
så fortsett å drikke mye vann.
Jeg skal sørge for det.
Greit.
- Takk. - Alt i orden.
Hvor lenge før jeg kan skrives ut?
Ikke lenge.
Seks timer eller noe sånt.
Så...
Du burde gå.
Seks timer er lenge.
Gi deg. Selvsagt blir jeg værende.
Du ville blitt om det var omvendt.
Det ville jeg absolutt.
Du hadde ikke engang trengt å være på sykehuset.
Jeg ville sett på deg sove på en benk i parken.
Dessuten er vi fremdeles på date.
Jeg kaller dette en mellomakt.
Jeg har live-blogget om det på sosiale medier.
Da kan du be dem sette seg igjen.
Andre akt begynner.
Så,
er glasset halvfullt eller halvtomt?
Halvfullt.
Jets eller Giants?
Ingen av dem. Steelers.
Ute av syne eller ute av sinn?
Ute av sinn.
Dette begynner å bli abstrakt.
Det kan være medisinen.
Hva med de andre medisinene?
Jeg får angstanfall.
"Anfall" er feil ord.
For noen er det som en storm.
Men for meg er det mer som en tåke som ruller inn.
Jeg...
...stenger alle ute og fungerer ikke i sosiale situasjoner.
- Jeg skulle si det. Jeg bare... - Ja.
Det er ikke noe du forteller før du må.
Nemlig.
Uansett
- virker du rolig nå. - Takk.
Jeg ville fått panikk om ikke du var her.
Noen gode reaksjoner?
Åttisju liker det, og 17 kommentarer så langt.
Den store snakkisen.
Jeg utelot navnet ditt, ikke vær redd.
Så hva kaller du meg?
Hva med "Martini-elsker"?
Jeg liker "Martini-elsker".
Det har lyden av den noe dekadente spioneringen
folk alltid forbinder meg med.
Sånn.
Du burde gå ut med en Martini-elsker.
"Rob" er liksom for ordinært.
Yasmine og
Rob.
Kanskje vi må forvandle Rob.
Til Nye Rob, for eksempel.
Jeg kan ikke tro Gamle Rob kom så langt.
Menn vil se på deg og deretter fokusere på meg,
og alle kommer til å tenke: "Aldri i livet om de er sammen."
Jeg tror det bare er i hodet ditt.
I mellomtiden spør jeg meg selv:
"Virker jeg nervøs?
"Virker jeg mer nervøs av å tenke på at jeg er nervøs?
"Synes hun jeg er skikkelig nerdete?"
Alle gjør det, Rob.
Men for meg er det lammende.
Så jeg har null energi igjen til den faktiske opplevelsen.
Høres det logisk ut?
Jeg får vel et arr.
Suvenir.
Det er vel bedre enn å tatovere navnet ditt på armen min.
En fyr gjorde det en gang.
Hvorfor er jeg ikke overrasket? Var det eksen din?
- Kan jeg? - Vær så god.
Bimmelimm, ikke sant?
Jeg er et naturbarn, ikke en barbar.
Det er som om vi har spolt noen år fremover.
Hva mener du?
Folk er vanligvis så opptatt av å vise en perfekt fasade,
men nå har du sett meg på mitt mest sårbare.
Redd og blødende.
- Naken. - Nemlig.
Min verste frykt ble virkelig.
Og det er ikke så ille.
Så da jeg hadde sykkeluhellet må jeg ha falt over styret,
for det neste jeg husker,
er at jeg våknet i en ambulanse med ansiktet her ute.
- Å nei. - Og kirurgen sa
at de skulle gjøre et lite innsnitt i hodet mitt
og gå inn med en liten skje for å løfte kinnbeinet på plass igjen.
Det høres ikke så ille ute.
Akkurat idet jeg blir bedøvd,
forklarer de at inngrepet ikke alltid fungerer.
Så hva er alternativet?
Alternativet er å sette inn en stålplate.
Ja vel.
Men for å gjøre det
må de skjære deg opp fra øre til øre på toppen av hodet
- og trekke av ansiktet... - Slutt!
Og akkurat når de forteller meg dette,
slår et av mitt livs største panikkanfall inn.
Så begynner bedøvelsen å virke, og jeg flyr av sted til drømmeland.
Men alle ville reagert på samme måte.
Kanskje.
Det viste seg at plan A funket fint.
Men det var skremmende.
Jeg ser ikke hvilket du knakk.
Bra.
Hvilket er det?
Dette.
De gjorde en god jobb.
Takk.
Herregud.
Den siste mohikaner.
Faren min pleide å røyke slik
før han døde.
Så leit.
Var det...
Dødsårsaken?
Hjalp ikke.
Var han syk lenge?
Vil du virkelig høre hele historien?
Kortversjonen er at han fikk en massiv hjerneblødning.
Og den lange?
Det var 30-årsdagen min.
Vi hadde en stor fest. Familie og venner.
Jeg kravlet omsider til sengs hos kjæresten min rundt 06.00.
Neste morgen laget faren min frokost og serverte moren min i senga.
Hun sa etterpå at de elsket, og at han sovnet mens hun dusjet.
Da hun kom ut, hadde ansiktet hans falt sammen
og han snakket utydelig.
Hun ringte etter ambulanse, men ingenting kunne gjøres.
På sykehuset satt hun hos ham hele tiden.
Jeg husker jeg gikk meg en tur
mens pleieren badet ham.
Da hun gjorde seg ferdig, så jeg ham gjennom forhenget.
Han var naken,
festet til alle disse maskinene, men han var så vakker.
Som en pietà av Michelangelo.
Uansett døde han en time senere.
- Sikker på at du ikke vil ha noe? - Jeg kan ikke spise ennå.
Jeg finner meg bare litt vann.
- Jeg kan hente det. - Det går bra.
Jeg klarer det.
- Er du sikker? - Ja.
Hei, står til?
Jeg henter ikke ett til.
Greit nok.
Har du noen gang lurt på hva slags handikappet person du ville vært?
Det er slikt tull jeg tenker på.
Og hva kom du fram til?
Jeg ville vært forferdelig.
Jeg ville vært oppslukt av sinne og selvmedlidenhet.
Jeg ville helt sikkert blitt alkoholiker.
Mener du fullt og helt?
Au. Det svir mer enn armen.
Unnskyld.
Lavthengende frukt.
Jeg ville tilbrakt årevis med nytteløse søksmål.
Du er streng mot deg selv.
Og hvis kvinner viste meg omsorg,
ville jeg fått dem til å angre straks.
Hvordan det?
Jeg ville med hensikt misforstå og tro at det var romantisk,
og så bli sint hvis de ikke fulgte opp.
Ufrivillig sølibat.
Jeg kjenner deg ikke særlig godt, men dette høres ikke ut som deg.
Bare takk Gud for at dette såret blir leget, for alles skyld.
Så hva slags handikappet person tror du at jeg ville vært?
Du ville vært en inspirasjon.
- Ville jeg? - Helt klart.
Du ville tilpasset deg veldig fort.
Kastet deg inn i kampen.
Deltatt på bueskytterlaget i Paralympics.
Det ville blitt TED-taler og kosmetikk-kontrakter.
Nå overdriver du.
Nei, du ville blitt en helt ny definisjon på skjønnhetsidealet i det 21. århundret.
Du er latterlig.
Jeg er også dopa.
Takk.
Visste ikke at du røykte.
Jeg gjør egentlig ikke det. Dette er motbydelig.
Kan jeg spørre deg om noe seriøst?
Klart det.
Hva skjedde med kjæresten din?
Vi hadde ikke kjent hverandre så lenge,
og plutselig ble det veldig intenst.
Er ikke det bra av og til?
Det var mye å be om.
Jeg er ganske vanskelig å være sammen med.
Nei.
Jeg tror du har fått feil inntrykk av meg.
Hvordan da?
Tja,
ta denne kvelden, for eksempel.
Jeg virker som en helt som var hos deg hele natten, ikke sant?
- Nå vel... - For alle på nettet
virker jeg så sympatisk.
Men hva skal jeg gjøre?
Gå på nattklubb og se til deg i morgen?
Når du sier det slik...
Den er litt for viktig for meg.
Den oppfatningen.
Nå er du streng mot deg selv.
Dette er ikke lett å innrømme,
men du har vært så ærlig.
Alle liker oppmerksomhet.
Ja, men det er skuffende at bare 87 liker innlegget mitt.
Ja vel.
Jeg vil at naboene dine skal se meg gjennom vinduene og begjære meg.
Jeg vil at den ambulansemedarbeideren skal synes jeg er verdens morsomste.
Hvorfor har jeg dette behovet for at fremmede skal forelske seg i meg?
Betyr det noe? Det er harmløst.
Det er manipulerende.
Men så lenge du er bevisst på det...
Den kommentaren din om at menn ser på meg...
Det kan du vel ikke hjelpe for.
Jo. Jeg gjør det.
Hva?
Vennene mine og jeg pleide å gjøre noe i undergrunnen som tenåringer.
Hvis vi sto i rulletrappen,
konkurrerte vi om å få flest menn til å legge merke til oss.
Hvordan?
Øyekontakt.
Et smil.
Det er alt som skal til.
Det har jeg faktisk lagt merke til.
Det gjorde eksen min også.
Han konfronterte meg.
Jeg ble defensiv og overbeviste ham om at han var paranoid.
Det var ganske bedritent gjort av meg.
Du har rett, vet du.
Jeg er veldig god til å date,
men også vanskelig å være sammen med i det lange løp.
Så vi bestemte oss for å ta en pause.
Ja vel.
Når var dette?
For noen uker siden.
Beklager.
Nei, det er greit.
Vet du,
vi har aldri snakket om noe seriøst.
Bare småprat.
Men nå er det iallfall storprat.
Kom du deg greit inn og ut?
Ja, jeg hengte noen klær i skapet til deg.
Takk.
Hvordan så leiligheten ut?
Som åstedet for Manson-drapene.
Kaffe.
Takk.
Wienerbrød eller strudel?
- Samme det. - Regelen er at du må svare.
Wienerbrød, da.
Takk.
For et vakkert syn.
Ja.
Jeg er imponert over at du kjempet imot trangen til å legge det ut på Instagram.
Jeg ville gjort det, men batteriet mitt er dødt.
Jeg må si at...
...jeg fantaserte om
at du overnattet og at vi spiste frokost.
Jeg forestilte meg det litt annerledes.
Det kan fremdeles skje.
Mener du det? Selv etter denne kvelden?
Ikke få angstanfall, er du snill.
Skudd avfyrt.
Men i mellomtiden er dette bra.
Ikke sant?
Bedre enn bra.
Skål for ditt nye, fantastiske liv.
Leiligheten. Herregud.
Jeg skal hjelpe deg å vaske.
Kan du hjelpe meg med å flytte ut?
Kan vi ikke bare sitte her litt?
Klart det.
Men jeg må kanskje legge meg nedpå.
Er det greit?
Kan du holde den litt?
- Ja da. - Takk.
- Hva er det du... - Jeg prøver å...
- La meg... - Kan du? Jeg får det ikke til.
Takk. Du er så snill.
Ja.
Kan jeg få si noe?
Jeg setter stor pris på dette.
Jeg mener det.
Jeg vet at vi nettopp har møtt hverandre og at ingenting egentlig har skjedd,
jeg vet at du har avsluttet et veldig intenst forhold
og at jeg antakelig ikke er et langsiktig varp.
Men jeg vil bare si at uansett hva som skjer,
betydde dette noe.
Selv om jeg aldri ser deg igjen
eller om du blir værende veldig lenge eller noe midt imellom,
er alt...
Yasmine, sover du?
Hva?
Hvor mye av det hørte du?
Hvorfor snakker du fremdeles, Rob?
Jeg vet ikke. Beklager.
Alt er bra.