Modernia rakkautta
- Ei, odota. - Voit tulla mukaan.
- Ja tästä taas. - Oletko tosissasi?
Noin.
Ihan hyvä. Otetaan seuraava ilman salamaa.
Miksi nimi on "Sytytin"?
Sopii deittisovellukselle.
Kivasti kaksimerkityksinen.
Sytytyslanka, yhteen sulautuminen,
kaksi juttua tavallaan yhdessä.
Tuossa on järkeä.
Se on kiva.
No, näin minä sanon.
Sytytin ei ole ihan perusdeittisivusto.
Uljaassa uudessa maailmassa on paljon vaihtoehtoja
ja valinnanvaraa, joten on hyvä olla opas.
Pidän "oppaasta". Taidan päättää siihen.
Missä tämä ilmestyy?
The Timesin sunnuntailiitteessä.
Kiva.
Kiitos oikein paljon ajastasi.
- Oli mukava tavata. - Sinulla on tässä
- yhdistelemistä. - Hyvin se menee.
Kysyisin kuitenkin jotain.
Oletko itse ollut rakastunut?
Anteeksi kuinka?
Kysyin, oletko itse ollut rakastunut.
Niin.
Kukaan ei ole ennen kysynyt tuota haastattelussa.
Ei sitä tarvitse julkistaa.
Julkistaa mitä?
Tarinaa, joka paistaa kasvoiltasi.
Näkyykö se niin selvästi?
Onko sinulla muutama minuutti aikaa?
Kun Cupido on utelias toimittaja
Anteeksi, olemme toiset viisi minuuttia myöhässä.
- Minä... Olemme pahoillamme. - Ei se mitään.
Kaikki hyvin.
Niinkö? Minulla on muitakin haastatteluja.
Olen todella pahoillani. Yritän hoputtaa.
Se olisi hienoa. Olemme jo kymmenen minuuttia myöhässä.
Kiitos tiedosta.
Kiva, että sanoit.
Ei meitä saisi odotuttaa.
Tosin se ei ole eduksi sinulle
työpaikan saannissa.
Ihan sama. On tärkeää olla oma itsensä.
Me emme ole myöhässä, eikä heidänkään pitäisi olla.
Joshua. Josh.
Emma.
Andy.
Paljonko annat, että lähden?
Minä nimittäin saan tämän homma.
- Niinkö? - Niin. Johtuu aksentista.
- He tykkäävät siitä. - Selvä.
Anna sata dollaria, niin saat työn.
En halua epäreilua etua.
Hyvä on.
- Missä opiskelit? - Harvardissa.
Hyvänen aika. Oikeastiko?
Ei, se oli vitsi. En ole käynyt collegea.
Se voi heikentää asemiani.
Itseoppinut, särmikäs.
Täällä tykätään sellaisesta.
Niin. Katujen kasvatti.
Kansan tyylillä.
- Niin. - Jou.
- En tiedä, miksi tein noin. - Milloin sinä...
- Se oli typerää. - Ajattelitko,
että onnistuisit siinä?
- Hei, Emma? - Niin.
- Tulehan. - Kiitos.
Oli hauska tavata.
Niin. Lykkyä.
Kuka sai sen työn?
Emma.
- Hän päihitti sinut. - Ei oikeastaan.
Istuimme siinä kokonaiset viisi minuuttia,
ja tiesin, että haluan tavata hänet vielä.
Hei! Miten meni?
Ai. Hei.
Saitko sen?
Ei aavistustakaan.
Mene nyt takaisin.
Siellä ihmetellään, minne katosit.
Ei se mitään. Tämä on tärkeämpää.
Mikä on tärkeämpää?
Miten enää tapaisin sinut, jos menen haastatteluun?
Olisit poissa, kun tulen takaisin.
Luovuit siis mahdollisuudesta
saada hyväpalkkainen vakityö, jotta voisit tavata minut uudelleen?
Oletko varma, ettet ole vain joku tavis kadulta?
Jos olet, tämä on tosi hyvä tapa päästä treffeillle.
Menemmekö siis treffeille?
Joo. Mitä muutakaan tekisin?
Kolmeen päivään ei ole muita haastatteluja.
- Ei minullakaan. - Selvä.
Mitä kaksi työtöntä tekee New Yorkissa puoli kymmeneltä aamulla?
Kysymys kuulu, mitä emme tee?
Kävelimme ympäriinsä ja kerroimme elämäntarinamme.
Emma kertoi suunnitelmistaan kehittää tiedostonjakosovellus.
Minä kerroin ideoistani perustaa deittisivusto.
Voi luoja.
Miten ne mahtoivat tavata?
Mitkä?
Nuo kaksi.
Ne tapasivat täällä!
Luuletko niiden tavanneen kaupungilla
ja päättäneen muuttaa yhdessä tänne?
Ne... Kaikki eläimet tapaavat täällä.
Tiedän. Mietin vain, miten se toimii.
Deittailu eläinten maailmassa.
Sinulla on päähänpinttymä.
Minua kiehtoo ajatus alkukipinästä.
En usko, että eläimet kokevat sellaista.
Ne kai valitsevat seksikumppanin,
joka on samaa lajia, ja panevat menemään.
- Panevat menemään, vai? - Panevat menemään.
Et voi tietää sitä. Ehkä ne vain osaavat tosi hyvin
valita herra tai rouva oikean.
Kysy sitten tuolta samaa, mitä kysyisit asiakkailtasi.
Selvä.
Hei. Tulehan, käy istumaan.
Kiitos.
Mitä ominaisuuksia toivot leopardilta?
- Ihan vain leopardijuttuja. - Tuollaisella äänelläkö?
Niin, ääneni on tämä.
- Tuota ääntäkö käytämme? - Se on ääneni.
Mitä tarkoitat "leopardijutuilla"?
Onko jotain toivomuksia?
Ei sillä väliä. Kunhan on täplät.
Täplät?
Niinkö? Kävisikö gepardikin?
Ei! En tykkää gepardista. Leopardin täplät ovat parempia.
Ja erotan ne toisistaan.
Rakkaus on universaalia.
Ymmärrämme eläimistä kovin vähän, tuota lukuun ottamatta.
Hei. Onko kaikki hyvin?
On.
Kaikki hyvin.
Teoriani mukaan ihmissuhde on kuin raketti.
Sitä yrittää laukaista avaruuteen.
Tarvitaan vain polttoainetta, jotta pääsee maan ilmakehästä,
ja sitten se etenee
samaan suuntaan riippumatta siitä, mitä sitä kohti heittää.
Kaikki riippuu ensiräjähdyksestä.
Ei niinkään: "pystymmekö tähän loppuelämäksemme?"
Vaan ennemminkin
siitä alkusysäyksestä.
Ensimmäiset kuusi kuukautta olivat lähellä täydellisyyttä.
Muutimme yhteen.
Tulin toimeen hänen vanhempiensa kanssa. Molempien, jopa isän.
Ostin hänelle kihlasormuksen
ja piilotin sen odottamaan juuri oikeaa iltaa.
Sitten hukkasimme oikean reitin.
Hei, tulit aikaisin.
Niin, tulin aiemmalla junalla.
Teen tämän loppuun, niin mennään ulos syömään. Minä maksan.
Miten kotona meni? Miten äitisi voi?
Hei. Mitä nyt?
Minä mokasin.
Mitä tarkoitat?
Muistatko sen tyypin, josta puhuin?
Lukiosta. Ensimmäisen poikaystäväni.
Muistan. Kerroit, että hän meni naimisiin.
Niin meni. Mutta ei ole enää.
Tapasin hänet yhdessä baarissa.
Vaimo jätti hänet pari kuukautta sitten. Hengailimme yhdessä ja tavallaan
sallin hänen palata ajassa taaksepäin.
Naitteko te vai suutelitteko?
Naimme.
Selvä, heippa.
Kymmenen sekuntia. Sitten keskeytin sen
ja tulin suoraan luoksesi.
En tiedä, se oli ehkä vain yksi hullu hetki ennen meitä.
Koska rakastan sinua, Joshua. Rakastan.
Tuo ei ole rakkautta. Se on syyllisyyttä. Rakkaus on luottamusta.
- Eikä ole. - Sitä se juuri on.
Ainutta valuuttaa, ja sinä rikoit sen.
Eikä ole. Ei tämä ole mikään verkkosivun tunnuslause.
Rakkaus on paljon muutakin!
Toimin niin kuin monet muutkin, kun joutuu väkisin eroon
rakkaasta asiasta.
Uppouduin työhön.
Ironista, että juuri romantiikka sai minut kestämään romanttisen tuskani.
Luin siitä, katselin sitä, tutkin sitä.
Aloin taas tavata ihmisiä.
Toipuminen oli hidasta,
mutta aloin uskoa ihmisiin.
Lukemani tilastot eivät tukeneet pahoja ajatuksiani
koko romantiikkaa kohtaan.
Tosiasiassa ihmiset eivät yleensä mokaa.
Se antoi minulle toivoa.
Noin kuukausi sitten...
Tajusin, etten ollut ollut
täysin elossa kahteen vuoteen.
Tapasin upeita ihmisiä.
Teräviä, hauskoja, lämpimiä.
Mutta kukaan ei ollut hän.
Siellä kadulla ohikiitävänä hetkenä heräsin taas eloon.
Jessus. Mitä siis teit?
Lähdin tekosyyllä lounaalta, jolla olin tyttöystäväni kanssa, ja soitin Emmalle.
Hei.
Kävi ilmi, että hän oli kihloissa.
Hitto!
Kaksi vuotta.
Se on pitkä aika.
Enhän voi
jättää häntä ja vuosien päästä sotkea hänen elämäänsä.
Sinun pitää kertoa hänelle. Ja vielä tärkeämpää on
kertoa tyttöystävällesi.
Jätin hänet. Tuona iltana.
Hän on ihana ihminen. Juuri sellainen, jonka haluaisin.
Mutta...
Nähtyäni Emman jälleen tajusin...
Kuin leopardi deittailisi gepardia.
- Niin. Voinko siteerata tuota? - Et!
Suostu nyt.
Ei, se ei todellakaan kuulu tähän haastatteluun.
Sitä mielikuvaa en halua antaa.
Deittipalvelun lemmenkipeä toimari.
Et saa ikinä rauhaa, ellet edes yritä.
Et voi kantaa tätä taakkaa koko loppuelämääsi.
Usko pois, että tiedon puute saisi sinut tolaltasi
ja haittaisi muita naissuhteitasi.
Jos Emma on todella unohtanut sinut, voit jatkaa elämääsi
ja tavata muita.
Miten olet niin varma tästä?
Onko muutama minuutti aikaa?
On.
Hän oli loppusuoralla collegessa ja opiskeli Shakespearea ulkomailla.
Minä olin 22-vuotias sotakuvaaja, asuin Pariisissa.
Tapasimme baarissa Karibialla...
Hetkinen. Tämän tarinan olen kuullut ennenkin.
Mitä?
Vitsailen. Onko se totta?
Kyllä on.
Yleensä se menee: "Tapasimme collegessa
"ja sitten bileissä kahden vuoden päästä
"ja joimme kahvit."
Niin, kaipa se oli seikkailu.
Kuulostaa Englantilaiselta potilaalta.
Niin. Ajattelin häntä joka päivä.
Parin viikon päästä vierailustani Lontoossa hän teki oharit.
Hänen piti tulla Pariisiin viikonlopuksi,
eikä hän tullutkaan.
Minua kaiveli, kun en tiennyt, miksei hän tullut.
Eikö ollutkin täydellinen alku suhteelle?
En voinut ymmärtää, miksi hän koki sen niin eri tavalla kuin minä.
Minulla oli muistona hänestä vain tämä yhteinen valokuva.
Panin sen kirjan väliin ja kannoin mukanani
asunnosta toiseen
ja suhteesta toiseen,
jopa avioliittooni.
Minne olet menossa?
Signeeraamaan kirjaani. Tulen takaisin huomenna.
Entä pojat?
Kerroinhan minä. Junamatka kestää neljä tuntia.
Menen suoraan signeeraamaan
ja sitten jään hienoon hotelliin,
jonka kustantaja ystävällisesti varasi.
Miksette tule mukaan?
Sinä ja pojat. Viettäisimme kivan viikonlopun.
Muistatko, mikä on viikonloppu?
Ei huvita puolen päivän junamatka.
Pojilla taitaa olla pelikin.
Nähdään huomenna
Katselin, kun pikkutyttö keitti teetä hellalla.
Vanhempia ei ollut. Istuimme kolmisin,
joimme teetä ja söimme taatelipikkuleipiä,
katselimme toisiamme silmiin ja kikatimme.
En ottanut yhtään kuvaa tuona päivänä.
Tällaiset hetket muistan.
Tällaiset päivät sykähdyttävät,
päivät, jolloin jätin kameran kotiin.
Paljon kiitoksia.
Kiitos.
Tämä oli toiveeni, joten arvostan sitä.
Melko lailla.
Se olet todella sinä.
Ja se... Todellakin sinä.
Voi hyvänen aika. Hei.
- Hei. - Hei.
Mitä kuuluu?
Hyvää. Mutta Pariisissahan meidän piti tavata.
- Oliko se 15 vuotta sitten? - 17 vuotta sitten.
Hukkasin kirjasi. Sen, johon kirjoitit osoitteesi.
Anna kun muistelen, se oli... Mikä se oli? Anna Karenina.
- Anna Karenina. - Eikö niin?
- Kyllä. - Joo.
Aivan.
Mikä... Todella mukava sattuma.
Ei mikään sattuma. Näin netissä kuvasi,
kun tätä markkinoitiin...
Enkä voinut uskoa, että tulet kotikaupunkiini.
Olen odottanut kolme kuukautta tätä tapaamista.
Oikeastaan 17 vuotta ja kolme kuukautta.
Niin.
Uskomatonta, että olet siinä. Etkä ole muuttunut yhtään.
Minun pitää... Tarkoitan...
Aivan. Signeeraat kirjoja, ymmärrän.
Niin. Kiitos, että tulit. On todella...
- Aivan. - Aivan.
Kirjoitin numeroni tuohon.
Jos jäät tänne ja haluat käydä kahvilla tai jotain,
niin pirauta.
Kiitos. Mutta pitää palata kotiin mieheni ja kahden lapseni luo.
- Totta kai. - Kiitos kuitenkin.
Oli ihana nähdä.
Hei.
Hei. Minä...
Hei. Ihana tavata.
Rakastan töitäsi.
Kiitos, että tulit kaupunkiimme...
TARKASTUSKORTTI VOLL, MICHAEL
PARIISI, RANSKA LONTOO, ENGLANTI
Ilmeni, ettei hän tehnytkään ohareita.
Sisimmässäni olin tiennyt sen.
- Näkemiin. - Näkemiin.
Uskomatonta, että hukkasit Anna Kareninani.
Niin tein.
Enkä ole sen takia koskaan voinut lukea sitä.
En tiedä, mitä siinä tapahtuu.
Siinä on loistavaa proosaa, ja sitten Anna tappaa itsensä.
Ja sitten lisää loistavaa proosaa.
Etkö voinut huolehtia siitä paremmin?
Ei olisi muuta tarvinnut.
Kuka varastaa kirjan?
Olin Pariisin-junassa. Kirja oli edessäni.
Se oli kookas kirja. Ajattelin mennä ensin vessaan
- ja lukea sitten. - Aivan. Koska pitää...
Menin vessaan ja tulin takaisin. Kirja oli poissa.
Ei mikään muu, vain se kirja.
Ehkä joku kumppaneistamme palasi tulevaisuudesta,
muutti menneisyyttä ja varasti kirjan.
Niin. Elämä olisi voinut mennä toisin.
Mutta sitten minulla ei olisi lapsiani. Se siinä on.
Eikä minulla.
- Sinulla on siis lapsia. - Kaksi.
Sytytteletkö vanhoja lieskoja?
On vain yksi vanha lieska.
Menin naimisiin vuoden päästä lähdettyäni Euroopasta.
Nopeasti.
Menin naimisiin nopeasti, koska pelkäsin menettäväni toisenkin.
Ehkä vähän impulsiivista.
Hei. Kiitos.
Anteeksi.
Oletko yhä yhdessä vaimosi kanssa?
Asumme saman katon alla. Niin sen voi sanoa.
Hän on hyvä nainen.
Kaunis, upea persoona, erinomainen äiti,
enkä ansaitse häntä.
Mitä siis teemme täällä, Michael?
Miksi tulit signeeraustilaisuuteen?
Mitä toivoit tapahtuvan?
Toivoin, että voisimme jatkaa siitä, mihin jäimme,
että saisin toisen tilaisuuden.
Ja että olisimme tilanteessa, jossa voisimme rakastua taas.
17 vuotta ja kolme kuukautta olen elätellyt haavetta,
että viehätysvoima ja kipinä olisivat yhä olemassa.
Veisin sinut hotelliin ja nukkuisimme siellä.
Sitten palaisimme Pariisiin
ja löytäisimme hukkaamamme romanssin aikuisina.
Michael.
Ei meidän tarvitse mennä hotelliin tietääksemme, että rakastamme toisiamme.
Sehän on selvää.
Pelkkä ajatus sinusta auttoi kestämään kaikenlaista,
pelkkä tieto olemassaolostasi...
Anna käsi.
Lähdetään.
Joskus sitä tajuaa, että tosi rakkaus
ehdottomimmillaan palvelee monia tarkoituksia elämässä.
Ei ole kyse vain vauvojen saattamisesta maailmaan,
romantiikasta, sielunkumppanuudesta tai edes elämänmittaisesta yhdessäolosta.
Rakkaus, jonka on joskus kokenut loppuun saattamatta,
testaamatta, menetetty rakkaus,
tuntuu helpolta ja lapselliselta meistä, jotka päätimme asettua aloillemme.
Oikeasti se on kuitenkin puhtainta ja tiivistyneintä.
Emme tainneet silloin nukkua ollenkaan.
Nykyään silmäni pysyvät tuskin yhtä iltaa auki.
Yövyn tässä.
Aamunkoitto kuuluu rakastavaisille ja leipureille.
Minulla on sinulle jotain.
Niinkö?
Satun tietämään, ettei sinulla ole tätä kirjaa.
Siinä on loistavaa proosaa, ja sitten Anna kuolee.
Ja lisää loistavaa proosaa.
Kiitos.
Voi hyvin.
Kyllä vain.
Hei.
Haluan työstää tätä.
- Miten meni? - Tämä taitaa olla tässä.
Hitto.
TOIMIALANA RAKKAUS
AUTTAVATKO ALGORITMIT LÖYTÄMÄÄN KOHTALON?
Sitten toimarin naamio putoaa, ja tapaan ensi kertaa Joshuan.
Huoliteltu netin ihmelapsi katoaa, ja esiin tulee
emotionaalisesti mutkikas nuorimies,
joka on antanut kaikkensa nettisivulleen.
Sitten hän kertoo minulle romanttisimman
pitkään aikaan kuulemani tarinan rakkaudesta ensisilmäyksellä.
Kyse on hänen exästään. Sanotaan häntä Emilyksi.
Vessaan.
Tämä kaveri saattaa yhteen tuhansia ihmisiä,
mutta itse hän on yksin.
Hän kantaa niin kirkasta soihtua, että se polttaa hänet.
Joshua ei halua herätä 20 vuoden päästä katuen vaikenemistaan.
Hänen tarinansa muistuttaa omaani
toteutumattomasta rakkaudesta.