YTTERDØR
DU HETER ROY FREEMAN FØDT 23. MARS 1964
IKKE DRIKK ALKOHOL SØPPEL HENTES PÅ ONSDAGER
SVAR I TELEFONEN DET ER OK
DU HAR ALZHEIMERS LEGEN DIN HETER DR. MEHTA
-Nevn tre gjenstander i rommet. -Stol, lampe, klokke.
-Tre gjenstander som ikke er i rommet. -Whisky, fly, veddeløpshest.
-Hva er dagens dato? -Torsdag.
Datoen, ikke ukedagen.
-September. -Hvilket år er det?
I hvilken by er du født?
Husker du din mors navn?
Din fars navn?
Dette er en eksperimentell prosedyre. Vi sender signaler til hjernen
og nye nervebaner bør utvikle seg. Resultatene kan være uforutsigbare.
Spesielt med tanke på ditt tidligere misbruk.
Det er ofte en bidragende faktor til Alzheimers.
-Hallo? -Snakker jeg med Roy Freeman?
-Hallo? -Ja.
Jeg heter Emily Dietz, og jeg jobber for Clean Hands.
-Clean Hands? -Det stemmer.
Vi er en ideell organisasjon hvis mål er å hjelpe innsatte
som er blitt feilaktig dømt.
-Har du tid til å snakke litt? -Ja visst. Hva gjelder det?
Det gjelder en av dine gamle saker.
-Mr. Freeman? -Miss Dietz.
Hei. Emily.
-Takk for at du tok deg tid. -Du sa det gjelder en gammel sak?
Stemmer. Isaac Samuel.
Isaac Samuel? Beklager, men jeg husker ikke...
-Du kan selvsagt ikke huske alt. -Noe i den retningen.
Han ble dømt for drapet på Joseph Wieder for ti år siden.
Henrettelsen skal finne sted i slutten av neste måned.
Vi har bedt guvernøren utsette den, men det ser mørkt ut.
Jeg kjenner ham ikke igjen. Hva har dette med meg å gjøre?
Han har bedt om å få snakke med etterforskerne som var der da han tilsto.
-Avhørte jeg ham? -Jeg har ikke funnet makkeren din.
-Hva vil han snakke om? -Det sa han ikke. Du får spørre ham.
Offeret fikk voldsomme intrakraniale blødninger.
Skader etter stump vold. Gjentatte slag.
Noe drapsvåpen ble ikke funnet.
Isaac Samuel?
Ja.
Jeg heter Roy Freeman. Jeg har jobbet som etterforsker.
-Du ville snakke med meg? -Ja.
Her er jeg. Hvordan har du det?
Jeg har alt man kan ønske seg.
Tre måltider om dagen, medlemskap i den lokale bokklubben.
Fengselet har kroppen min, men Allah har sjelen min.
Du driter i hvordan jeg har det.
Emily Dietz fra Clean Hands
sa at du hadde noe å si. Var det alt?
Jeg vil vite hvordan det føles å ha dømt en uskyldig mann til døden.
-Er det du som er den uskyldige? -Ikke misforstå meg.
Jeg har tatt en del dårlige valg, men jeg drepte ikke Joseph Wieder.
Du tilsto drapet.
Mener du at du husker ting annerledes etter alle disse årene?
Det skjedde ikke plutselig. Jeg har sittet inne i ti år
og tenkt på det som hendte. Det som egentlig hendte.
Er det derfor jeg er her? Så du kan fortelle hva som egentlig hendte?
Jeg vet at du fikk sparken etter fyllekjøringsulykken.
Men vil du ikke lette samvittigheten? Hør på hva jeg har å si denne gangen.
Jeg lytter.
Jeg var så rusa den kvelden at jeg ikke husker noen ting.
Dere var på meg hele natta.
Da dere viste meg bildene, var jeg overbevist om at jeg var skyldig.
Du brøt deg inn og slo ham i hjel. Fingeravtrykkene dine er overalt!
Kom an. Bare tilstå det, gutt! Tilstå.
Du gjorde dette. Alt er din feil.
Tilstå!
Hvorfor dro du hjem til ham?
Året før drapet ble jeg dømt for tyveri.
Jeg stjal morsmelkerstatning til ungen min. Wieder var aktors ekspertvitne.
Jeg forklarte at jeg var rusa og ikke visste hva jeg gjorde.
Wieder sa jeg visste hva jeg gjorde. Jeg ble stilt for retten som voksen.
Jeg var 18 år gammel og ble en snauskalles bitch.
Vi tar det igjen. Wieders vitneforklaring får deg dømt.
Du drar hjem til ham sent på kvelden. Du er sint...
Jeg er ingen drapsmann!
Jeg ville få sønnen min tilbake. Jeg trodde Wieder kunne hjelpe meg.
Ja, jeg dro hjem til ham.
Da vaktmesteren hans dro hjem, snek jeg meg inn bakveien.
Jeg kom meg helt inn.
Da dukket en annen person opp.
Er du tilbake allerede?
Og så ble det stygt.
Jeg fikk panikk og stakk derfra før jeg fikk sett hvem det var.
-Så du rørte ham ikke... -Jeg snakker sant!
OK, Isaac...
Du tror at jeg lyver.
Snakk med Richard Finn. Han kan bekrefte det.
Du er nødt til å minne meg på hvem det er.
Han besøkte meg for noen måneder siden. Han skriver en bok om drapet.
-En bok? -Ja.
-Jeg bør nok ikke involvere meg. -Du er involvert allerede!
Dette er ditt ansvar. Du var der da jeg tilsto!
Rett opp i dette. Jeg har sont for forbrytelsen min.
Rett opp i dette, ellers er det ute med meg!
Medisinen hjelper til, men du må holde hjernen i gang.
Bøker, puslespill, alt som kan stimulere hjernen.
-Det var deg! Tilstå! -Snakk med Richard Finn.
AVHØR Richard Finn
BETJENTENS UNDERSKRIFT
-Roy? -Ja.
Hva faen gjør du her?
-Jeg var i strøket. -Kom inn.
Hei.
Kom her...
Kom inn.
Jeg husker ikke sist jeg så deg.
Det må ha vært for ti år siden, da de tok fra deg skiltet.
Jeg antar det.
Du er vel ikke sint fortsatt? På den tida drakk alle på jobben.
Den ulykken kunne ha hendt med hvem som helst.
Hva er det? Har du sluttet å drikke?
Ja. Legen sier at det kan påvirke medisineringen min.
-Er du syk? -Jeg er med i en klinisk test.
Jeg har Alzheimers. De sender pulser inn i hjernen.
-De skal stimulere hukommelsen. -Herregud.
Hvis du ikke hadde sagt noe, ville jeg ikke kjent deg igjen.
-Husker du ikke da vi var kolleger? -Nei.
Jeg leser gamle saksmapper, og alt er helt nytt for meg.
Hele livet mitt er et svart hull.
Å, faen.
Husker du Kat? Kona mi.
-Hun... Hun gikk bort i fjor. Kreft. -Kondolerer.
Faens kreft.
Politiets helseforsikring dekket ikke sykehuskostnadene.
Jeg ble nødt til å ordne det. Men nok om det. Hvorfor er du her?
OK... Husker du Isaac Samuel?
Han ble dømt for drapet på en professor ved Waterford College.
Du har snakket med den dama. Jeg ringte henne ikke tilbake.
Jeg svarte. Hun sa at Isaac ville snakke med meg, så...
-Har du snakket med ham? -Jeg dro til fengselet.
Vi snakket sammen, og... Han sier at han er uskyldig.
-Gi deg. Alle dødsdømte sier det. -Vet det.
Men det må jeg si... Han var veldig overbevisende.
Han nevnte en som oppsøkte ham.
Finn. Richard Finn. Ringer det noen bjeller?
-Det er lenge siden. Jeg husker ikke. -Jeg leste mappa.
Da vi gjennomsøkte huset,
fant vi Finns fingeravtrykk overalt.
Og så? Han hadde vært der. Hva så?
Richard sa at han ikke var i huset da drapet fant sted.
Men vi fulgte det aldri opp. Vi fikk det ikke bekreftet.
Jeg syns det er underlig. Er det ikke det?
-Hva mener du? -Jeg vet ikke.
Jeg tenkte at vi kunne dra dit og snakke med ham.
-Hvorfor? -Det er bare en følelse jeg har.
Dessuten sier legen min at jeg må stimulere hjernen.
Klart det, Roy. Jeg skal se på det. Jeg har fortsatt noen venner i etaten.
OK.
Jeg holder kontakten.
Politibetjent i respirator Mistenkt for promillekjøring
-Hallo? -Jeg har funnet Richard Finn.
-Husvertinnen fant ham. -Hvordan døde han?
Fentanyl-overdose.
-Bare ett stikksår. -Hva?
-Han er ikke junkie. Ingen nålemerker. -Han er vel nybegynner.
-Alt i orden? -Han var ved åstedet.
-Du sa det. -Ikke fingeravtrykkene. Han var der.
-Han var der morgenen etter. -Husker du at du så ham der?
Fingeravtrykkene hans var overalt, og han dukker opp ved åstedet.
Alibiet hans var at han var hjemme alene på drapstidspunktet.
Og så følger vi det ikke opp?
Vi fant Isaacs fingeravtrykk i huset. Han hadde motiv, og han tilsto.
-Det er noe som ikke stemmer. -Det spiller ingen rolle lenger.
-De døde snakker ikke. -Nei... Men de etterlater seg ting.
Mrs. Finn? Jeg heter Roy Freeman.
Jeg vet at det passer dårlig, men får jeg snakke med deg om mannen din?
-Jeg er mannen hennes. Eddie. -Jeg ber om unnskyldning.
Er den andre Mrs. Finn her et sted?
Hun og Richard sto ikke på god fot.
Kan jeg hjelpe deg? Han var broren min.
Jeg etterforsker en gammel sak som broren din var interessert i.
Han fortalte en dødsdømt innsatt at han skrev på en bok.
-Vet du noe om dette? -Jeg drar hjem med tante Jude.
Bilen min står der.
Jeg fant den i leiligheten hans. Den heter "Speilenes bok".
Tittelen er ubegripelig.
Isaac sa at den handler om drapet på Wieder.
Richard ville vel kalt den en kriminalbiografi.
-Har du lest den? -Så mye jeg orket.
Det er bare selvforherligende vrøvl.
Den handler om ei jente han var besatt av.
-Så dere sto ikke hverandre nær? -En skal ikke snakke stygt om de døde.
Men Richard var ikke en man ville ha kontakt med.
-Hvor lenge hadde han brukt narkotika? -Narko? Nei...
Han brukte ikke narkotika. Det var ikke hans greie.
Men man var aldri sikker med tanke på ham.
Allerede som barn var det noe galt med ham.
De siste årene var det noe som ikke føltes riktig.
-Hva var annerledes? -Han var urolig og paranoid.
Akkurat som han framstår i boka. Jeg ville ikke kastet bort tid på ham.
-Kan jeg beholde dette? -Vær så god.
Hukommelsen er lunefull. Det vi husker, og det vi glemmer.
Sjeldne øyeblikk som foreviges. Banaliteter som glemmes.
Smertefulle minner som begraves dypt i våre sanser.
Der får de ligge til tida vekker dem.
Det spiller ingen rolle om det er gode eller dårlige minner.
De kommer aldri tilbake med en gang.
De dukker alltid opp som biter i et puslespill.
Man kan aldri vite når neste puslespillbrikke dukker opp.
Måneder, år. Det kan ta et tiår.
Som med drapet på Joseph Wieder.
Ti år av med at jeg ikke forsto meg på deg.
Nå vet jeg at jeg misforsto deg.
Alt var på grunn av henne.
Laura Baines.
Hun var en sjelden skapning som visste alt.
Ingen brukte kromatisk kontrapunkt som Rachmaninoff.
Bachelorgrad i kunsthistorie og nevrovitenskap.
...mellom lavere kortisolnivåer og deres anlegg...
Mastergrad i matematikk.
Det fine med det Odlyzko viste, er at distribusjonen...
Snakket fem språk.
Hun visste nøyaktig hvem hun var.
Jeg skulle ønske at jeg gjorde det.
Hvordan smaker punchen?
Du har sneket deg rundt og ventet på å få snakke med meg.
Jeg forventet noe bedre enn: "Hvordan smaker punchen."
-Jeg har ikke sneket meg rundt. -Jeg har nok sett dine lumske blikk.
Du får meg til å høres ut som en seriemorder.
Jeg kan si at jeg kjente deg en gang.
-Jeg heter Richard. -Vet det.
Det står på brystet ditt.
Og her står du, navnløs og mystisk. Det føles urettferdig.
Hva betyr vel et navn? "Ville vi kalt en rose ved et annet navn?"
Praktfullt! Enda en "bardolator".
Hva handler avhandlingen din om? Vent! La meg gjette.
-Det er sikkert kontroversielt. -Antakelig.
Interferens mellom kjønnene i "En midtsommernattsdrøm"?
Nesten. Minnekonsolidering gjennom akselerert oppløsningsterapi.
Et av hans mindre kjente verker.
Psykologiavdelingen. Jeg heter Laura.
Sniker du deg ofte inn på andre avdelingers fester?
Jeg er her sammen med professor Wieder.
Jeg hjelper ham, og han administrerer avhandlingen min.
Den om minnegjenoppbygging gjennom akselerert forsoning...
Minnekonsolidering. -Unnskyld. Nå er jeg urettferdig.
Det er litt vel langt.
-Hvor mange ønsker har du? -Det tilhørte min bestemor.
Jeg har lest at når kvinner leker med smykkene sine, betyr det
at de flørter med en.
Sier du det? Du bør ikke tro på alt du leser.
-Kvel meg! -Hva?
Gjør det. Hardere!
Etter det var vi uatskillelige.
De nærmeste månedene gjorde vi alt sammen.
Jeg var den beste versjonen av meg sammen med henne.
Hva syns du?
Hva jeg syns? Jeg syns du er helt fantastisk.
Flere må lese dette. Du bør sende den til alle litteraturmagasinene.
Det var som om jeg opplevde verden for første gang, gjennom hennes øyne.
-Du er så talentfull. -Takk. Et øyeblikk, bare.
Hei, mamma.
Men ikke alt var perfekt.
Kort etter at vi møttes døde faren min av hjerteinfarkt.
Moren min hadde ikke råd til å betale for studiene mine.
Laura ville hjelpe til. Det er slik jeg traff professor Wieder.
-Velkommen. -Unnskyld at vi er sene.
-Ikke noe problem. -Hei.
Jeg måtte avslutte samtalen med vår venn i D.C.
-Du må være Richard. -Laura har fortalt mye om deg.
-Sikkert bare løgner. -Mest overdrivelser og halvsannheter.
Dem kan jeg leve med. Hva med en martini?
Gjerne.
Laura sier at du vil bli forfatter.
-Jeg vil skrive litterære memoarer. -Hva er det?
I tradisjonelle memoarer er det ikke plass for sannheten,
fantasi, hukommelse eller en egen stil.
-Du legger til et fiktivt element? -Jeg vil ikke kalle det fiktivt.
Jeg ber om unnskyldning.
Forfatteren forteller det han tror er sant.
Det han tror er sant.
Så perspektiv og personlige erfaringer spiller en rolle.
-Mer vin? -Gjerne.
Om ti år er denne vinen det eneste vi vil huske fra middagen.
-Chateau Léoville Barton. -Det tviler jeg på.
Det er naturlig at sinnet bytter ut minner.
Spesielt hvis man drikker for mye.
-Vis ham det. -Det er ikke et partytriks.
-Hva snakker hun om? -Det forklarer hva vi jobber med.
OK. Velg et minne fra barndommen din.
Gjenstander, øyeblikk, mennesker. Noe du lett husker.
Jeg husker at vi hadde et grønt pelsteppe og...
...fire gullfisker som var døpt etter medlemmene i Kiss.
Det er et godt minne. Hva med noe du vil glemme?
Slo foreldrene dine deg?
-Nei. -Gikk du deg vill på kjøpesenteret?
Jeg husker en gang da vi var i en leketøysbutikk...
...og jeg ikke fant moren min.
-Ble du redd? -Det er lenge siden jeg tenkte på det.
-Jeg lette etter henne overalt. -Men du fant henne til slutt?
Hun sto utenfor og røykte.
Sprøtt. Jeg hadde glemt det.
Grunnpilaren i forskningen vår er tesen
om at hjernen blokkerer menneskers traumer fra å vise seg.
Traumet du opplevde den dagen, var at din mor forlot deg.
Du var et sårbart barn.
Det faktum at din mor kunne ha skadd deg var for traumatisk,
så du fortrengte minnet.
Men det ligger i din underbevissthet
og er blitt en del av den du er.
-Terapi ved middagsbordet. -Skål.
-Jeg vil vise deg noe. -Ja visst.
Det er mange bøker.
Jeg kan tilby 500 dollar i uka for å organisere dem.
Katalogisere dem digitalt når du har tid.
Jeg har mistanke om det kan ta en stund.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Laura fortalte om situasjonen din.
-Du bør takke ja. -Takk.
Det var en drøm å jobbe for ham.
Nye verdener viste seg. En kuratert samling av verdens fremste tenkere.
Jeg leste halvparten av bøkene jeg katalogiserte.
Til slutt ble jeg eksponert for noe jeg ikke hadde ventet meg.
-Flere bøker? -Ja.
Professoren vil at jeg skal gi dem bort, men det er en del funn her.
-Hva er greia med balltrærne? -Faren hans samlet på dem.
De er signert. Willie McCovey, Al Kaline, Ted Williams.
-Vil du ha denne? Jeg må jobbe. -Takk.
Latter. En hånd på en arm. Én ting er sikkert.
Vi må avlyse middagen i kveld. Jeg må bli igjen og hjelpe Joe.
Vi ses hjemme.
Laura var mer enn bare Wieders kollega.
Jeg burde egentlig jobbe.
Skal ikke forskningsrapporten være ferdig i morgen?
Jeg har så mye jeg burde gjøre. Jeg blir aldri ferdig i tide.
Hold opp.
-Liker du dette? -Det vet du at jeg gjør.
Trass i vår tid sammen, kjente jeg henne overhodet ikke.
Og da jeg fant manuskriptet, forsto jeg at jeg ikke var alene om det.
-Er du sulten? -Jeg visste ikke at du var hjemme.
-Hva er det der? -Det lå blant bøkene.
Laura er så ivrig.
Kom nå, før maten blir kald.
-Liker du å lage mat? -Jeg vet ikke hvordan man gjør det.
Du burde lære det. Kanskje du er god til det.
Eksperimenter litt.
Laura liker menn som kan lage mat. Hvordan går det med dere?
-Vi er bare venner. -Gi deg.
Jeg fikk inntrykk av at dere var mer enn det.
-Sa hun det? -Jeg følte det på meg.
-Vi har kjent hverandre en stund nå. -Jeg ville aldri...
Hun tok deg med hit for å hjelpe til, ikke for å komplisere ting.
-Det er derfor jeg er her. -Fint.
Da vil jeg foreslå...
...at det er best om dere slutter å treffes.
-Hva? -Ingen liker komplikasjoner.
Jeg skal reise utenbys for å snakke med noen folk om boka mi.
Når jeg er tilbake, forventer jeg at saken er ordnet.
Nyt maten.
Han gikk over streken. Jeg trengte ikke å ordne noe.
Hun gjorde det for meg.
Elskling? Er du hjemme?
Jeg kjøpte med dumplinger fra Bamboo House, de du liker.
Elskling?
Hun var borte. Dagen etter skjedde det.
Professor Wieder ble funnet drept.
En junkie tilsto forbrytelsen.
Colleget glemte fort tragedien,
og jeg gikk videre til å bli en ukjent forfatter.
En uke før drapet hadde Laura møtt Susan Avery,
Wieders kontakt i forsvarsdepartementet. Hun sa at Wieder stjal arbeidet hennes.
Det fungerer ikke sånn. Vi bestilte studien av professor Wieder.
Men det var jeg som skrev den.
Jeg vet ikke hva slags avtale dere hadde, men jeg foreslår
at du tar det opp med ham eller med universitetet.
Dette er mitt arbeid! Han har satt sitt navn på det!
-Jeg beklager. -Er det alt du har å si?
Han slipper ikke unna med dette!
Etter drapet forsvant hun.
Det var som om hun forsvant fra jordas overflate.
Til jeg så henne igjen.
"Til jeg så henne igjen"?
Hvor så du henne igjen?
-Hun er antakelig død. -Personnummeret er fortsatt aktivt.
Hun har ingen hjemmeadresse, er ikke på sosiale medier.
-Det fins bare et bilde fra videregående. -Hun er kanskje privat av seg?
Det er det samme med vaktmesteren.
Jeg finner verken telefonnummer, jobbhistorikk eller hjemmeadresse.
Det er som om alle i Wieders omgivelser har forsvunnet.
Vet du hva? Du får meg til å ville forsvinne.
Den eneste jeg har lykkes å finne, er Finns ekskone. Jeg skal møte henne.
-Hva skal hun si? -Jeg vet ikke. Kanskje hun vet noe.
-Finn var kanskje på sporet av noe. -Det er mange antakelser.
Tenk om Isaac er uskyldig?
Da er dette sjansen vår til å rette opp i det.
-Han tilsto. -Ja, han tilsto at han var i huset.
Men han sa også at noen dukket opp før han rakk å gjøre noe.
-Hvem? Hvem kom inn? -Jeg vet ikke.
Verken du eller jeg vet det.
Jeg må pisse.
-Hva faen er det? -Unnskyld.
Hallusinasjoner er en vanlig bivirkning av inngrepet.
Jeg har bare sett bilder av henne.
Det tyder på at hukommelsen fungerer.
Det samme med at du har begynt å huske igjen.
Nervebanene dine er i ferd med å bli gjenaktivert.
-Så jeg holder ikke på å bli gal? -Tvert imot. Dette er bra.
Behandlingen fungerer.
-Mrs. Finn? Unnskyld at jeg forstyrrer... -Er det du som er purken?
Roy Freeman. Det var jeg som ringte. Jeg er faktisk pensjonert.
-Jeg jobber ikke for politiet lenger. -Fint. Jeg har aldri likt purk.
Det rimer ikke. Richard var så mye:
Paranoid, villfaren, en ekte misantrop.
-Men han var ingen junkie. -Tror du at hans død var et uhell?
Jeg vedder på at fitta Elizabeth Westlake var involvert.
-Jeg vet ikke hvem det er. -Det gjorde ikke jeg heller inntil nylig.
Jævla gærning.
Noen uker før han flyttet ut kranglet de om noe.
-Elizabeth Westlake? -Ja.
Han begynte å drikke igjen. En kveld kom han hjem og skrek i telefonen.
Nei, nei, nei... Hør på meg. Ikke lyv for meg!
Han må ha trodd at jeg sov.
Jeg vet hva du gjorde, og lar deg ikke slippe unna!
Spurte du hva krangelen handlet om?
Jeg prøvde å unngå å snakke med ham når han var sint.
Jeg ventet til han hadde sovnet.
Dagen etter ringte jeg nummeret og hørte svarermeldingen hennes.
Vet du hva hun jobber med eller hvordan de møttes?
-Nei. -Men du kalte henne gal?
Jeg hadde aldri hørt ham snakke med noen på den måten før.
Ikke engang med meg.
Jeg tror at hun drepte ham.
-Miss Westlake? -Mr. Freeman.
Har vi møttes? Jeg har dessverre vansker med å huske ting.
Vi har møttes for lenge siden. Jeg leste om ulykken din i avisa.
-Får jeg spørre hvor vi møttes? -Jeg har det dessverre travelt.
Det er greit. Jeg ville bare snakke med deg om Richard Finn.
-Der har vi en jeg vil glemme. -Hvorfor det?
Jeg antar at du aldri har hatt en forfølger? Man må alltid passe på.
Saken er at han fikk for seg
at du var innblandet i drapet på Joseph Wieder.
-Har du snakket med ham? -Nei. Han er dessverre gått bort.
-Jeg forstår... -Men han etterlot memoarene sine.
Jeg lurte på om du kunne tenke deg å ta en titt på dem?
Jeg har virkelig anstrengt meg for å glemme den tida i livet mitt.
Jeg forstår deg.
Men det er en mann som er dømt til døden for drapet på Wieder,
og henrettelsen av ham nærmer seg.
Så kanskje du kan ta en titt?
-Hvis jeg har litt ledig tid. -Mange takk.
-Ha en fin dag. -Ta vare på deg selv.
SØKERESULTATENE DINE ER KLARE!
Vi er framme.
Mr. Devereaux?
Det tok en stund før jeg husket deg.
Dere trengte ikke å høre min versjon. Dere hadde jo funnet drapsmannen.
-Jeg vil gjerne høre den nå. -Hvorfor det?
Jeg vil forsikre meg om at alt har gått riktig for seg.
Da professor Wieder fant meg, var jeg en skygge av mitt gamle jeg.
Han hjalp meg, han ordnet en jobb som vaktmester til meg.
Jeg husker det krystallklart. Han var en kjendis. Alle elsket ham
Jeg vet ikke nøyaktig hva han jobbet med, men han hadde alltid besøkende.
Viktige mennesker fra myndighetene og forsvarsdepartementet.
Han holdt på med en undersøkelse for dem
der han testet sin nye medisin på traumepasienter.
Jeg var en perfekt kandidat. Jeg var først inne i Irak.
Jeg så en god del før jeg ble såret.
Jeg forsto ikke hvilken skade det gjorde før jeg kom hjem.
Wieder fant meg og sa at jeg passet til undersøkelsen hans.
Hva slags undersøkelse?
Hva ville du sagt hvis jeg fortalte at vi med hjelp av medisiner
kan bytte ut dine traumatiske opplevelser med bedre minner.
Eller kanskje slette dem helt og holdent?
Når kan vi begynne?
Ved å aktivere motsatte deler av hjernen kan vi slippe løs
de emosjonelle opplevelsene som er fanget i nervesystemet.
Men før vi kan slette de vonde minnene,
må vi konfrontere dem. Pust.
Den var effektiv mot PTSD, men det var bare en del av behandlingen.
Ta én pille om morgenen og én om kvelden.
Resten besto av medisinen hans. Han sa at den kunne slette alt.
Men du fortalte nettopp om Irak. Fungerte ikke behandlingen?
Den gjorde det en stund. Jeg slapp panikkanfallene,
men medisinen hadde kraftige bivirkninger.
Jeg kjente ikke igjen meg selv.
Jeg fikk blackouter og våknet uten å vite hvordan jeg havnet der.
-Så du sluttet å ta medisinen? -Ja, mot professorens ønske.
-Hvor er bilen din? -Jeg tok taxi.
Vil du ha skyss? Jeg skal inn til byen og selge litt kjøtt.
-Er du sikker? -Selvsagt. Setet er ledig.
-Vet du noe om Laura Baines? -Jeg tror ikke noen kjente henne.
-Hun og Wieder var vel et par? -Det vet jeg ingenting om.
Han sa bare at hun var assistenten hans.
Var de noe mer, så ikke jeg det. Men jeg så andre.
Jeg kom innom iblant for å utføre reparasjoner.
Han hadde mange kvinnelige besøkende. Han hadde en samling.
Hva slags samling?
Han hadde et gammeldags videokamera.
Han likte vel å besøke sine tidligere erobringer.
-Tok Laura det opp med ham? -Nei.
Jeg hørte dem bare snakke om forskningen de holdt på med.
Kvelden da han ble drept, kom hun og Finn på besøk. De kranglet om noe.
Vi må ha en rasjonell samtale om anklagene dine.
-Du lyver! -Det gjør han absolutt ikke!
Vil du forsvare ham nå?
-Hva kranglet de om? -Aner ikke. Finn ble forbannet.
Dere kan dra til helvete! Dere fortjener hverandre!
Han gikk. Jeg gikk for å snakke med ham.
-Men han var allerede borte. -Eller så gikk han ikke.
Ifølge Finns vitneforklaring var han alene hjemme da drapet fant sted.
-Jeg kan bare fortelle det jeg så. -Så du Laura gå?
Hun tok en taxi litt senere.
-Hvor dro du? -Mitt vanlige sted.
Bartenderen der, Diane, var en av professorens jenter.
Han var et godt menneske. Han bare mistet seg selv.
Det kan skje hvem som helst. Som det står i Bibelen.
"Døm ikke, for at dere ikke skal bli dømt."
Takk for skyssen.
Det er meg. Han er hjemme.
Veldig interessant å lese.
Skal du ikke invitere meg inn?
-Vil du ha et glass vann? -Jeg tar heller whisky.
Jeg har dessverre ikke noe hjemme. Legen forbyr det.
-Jeg husker ikke når jeg drakk sist. -En fordel med sykdommen.
-Du husker ikke det dårlige. -Eller det gode heller.
Synd.
Det må være vanskelig ikke å huske familie og venner.
Ingen måte å vite hvem man er eller hvor man hører hjemme.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan det må føles å være så villfaren.
-Så alene. -Hva syntes du om boka?
Den var full av drittpreik.
-Så dere var aldri et par? -Nei. Det var i fantasien hans.
Folk lyver hele tida for å beskytte seg selv,
eller for å framstå som noe mer enn de egentlig er
når virkeligheten blir for smertefull.
Wayne Devereaux bekreftet det som står i boka.
Enda et pålitelig vitne. Men det er ikke urimelig.
Mange veteraner med PTSD finner tilflukt i videospill og porno.
-Fant han også på studien? -Nei. Han var en deltaker.
Men hvis jeg husker riktig, reagerte han voldsomt på behandlingen.
Han avskydde hvordan den påvirket ham. Han ble ofte svært sint.
Du vet en god del om ham.
Jeg transkriberte samtlige av Wieders pasientnotater.
Iblant fikk man vite ting man ville vært foruten.
Han sa at Wieder holdt på å publisere resultatene sine.
Det er ikke uvanlig. Han døde før han rakk å fullføre jobben sin.
Føler du at han ga deg æren du fortjente?
Han døde før vi kunne oppklare det.
Et legemiddel som kan hjelpe en å glemme tidligere traumer.
Det føles som om det er penger å tjene der.
Nå tror du at han ble drept for penger?
Du har kanskje dårlig hukommelse, men du har livlig fantasi.
Folk dreper av mange forskjellige grunner.
-Jeg tok kontakt med Susan Avery. -Jeg vet hvem hun er.
De jobbet sammen i flere tiår.
Da vet du også at hun har overtatt avdelingen hans ved Waterford?
Denne samtalen ville vært mye bedre over en whisky.
Du elsket å drikke, Roy.
Du avgjør. Du har fem sekunder på deg til å slippe våpenet.
Ett, to...
Tre. -Slipp våpnene, gutter.
Noen andre som vil prøve seg?
-Nødtelefonen. Hva gjelder det? -Jeg vil melde fra om en skyteepisode.
Jeg skal nå lese opp rettighetene dine.
Du har rett til å tie. Frasier du deg denne rettigheten, kan alt du sier,
bli brukt mot deg i en rettssak.
Du har rett til advokathjelp. Har du ikke råd, vil en bli oppnevnt til deg.
-Er vi ferdige? -Nok en sak er oppklart.
Da feirer vi. Jeg spanderer.
Jeg kommer snart.
Jeg venter i bilen.
Har du ikke råd til en, vil en bli oppnevnt til deg.
Forstår du rettighetene dine?
Du var heldig. Overvåkingskameraene viser at han prøvde å kjøre på deg.
Det vil ta en stund, men det vil bli ansett som selvforsvar.
-Takk for at du kom. -Du ville gjort det samme for meg.
Kriminalteknikerne fant to glass fentanyl i bilen.
Samme dritten som Finn døde av. De sier at det var drap.
Hva? Skal Devereaux ha drept Finn? Hvorfor det?
Så han ikke skulle bli tatt for drapet på Wieder?
-Det virker logisk. -Nei, det gjør det ikke.
Ifølge Fins bok trodde han at det var Elizabeth.
-Det er noe som ikke stemmer. -Det er deg det er noe galt med.
Isaac begikk drapet og tilsto det.
Om en måned skjer rettferdigheten fyllest, og han kommer til å dø.
Du kan gå videre med livet og glemme dette.
Var jeg en dyktig politimann?
Hva? Hva faen snakker du om?
Var jeg dyktig i jobben min, eller var jeg elendig,
eller var jeg en lat jævel som gjorde minst mulig?
Roy... Du var en av de beste. Du var en dyktig politimann.
-Navnet mitt nevnes ikke. -Hva?
Navnet mitt står ikke noe sted på papirene angående Wieder-saken.
Skaderapporten, vitneforklaringene, den kriminaltekniske rapporten,
Samuels tilståelse. Ingen steder.
Det er bare ditt navn på alt.
Hva er det du prøver å si?
Jeg har gått gjennom alle sakene mine fra de siste 30 årene.
Vi signerte alltid alle dokumentene sammen.
Mitt navn ved siden av ditt.
Men ikke denne gangen. Hva kommer det av?
Jeg ser hva du prøver på.
Du har snakket med alle de andre.
Og nå vil du anklage meg? Du er jaggu noe for deg selv.
Du dukker opp ut av det blå og ber om min hjelp.
Og nå anklager du meg?
Dra til helvete, Roy.
Jeg er ingen drapsmann!
-Du er i uvanlig fin form i kveld. -Hvor er hun?
Hun kommer ikke på en stund.
-Jeg må dra. -Ikke ta bilen min.
Du får den tilbake i morgen.
Jeg skal aldri glemme det du gjorde.
I morgen.
Vi har ikke åpnet.
Var det en gammel gråhåret fyr som drev dette stedet?
Mener du Eric O'Toole? Han har pensjonert seg.
Kan jeg hjelpe deg? Faren min eier stedet.
Jeg ser etter en som jobbet her. Hun het Diane.
-Mener du Diane Lynch? -Ja. Vet du hvor jeg finner henne?
Du finner henne borte ved kirken. Hun døde for fem år siden.
-Sier du det? -Var hun en venn?
Hun vitnet i en sak. Jeg ville bare stille noen spørsmål.
-Er du purk? -Jeg var det før.
Jeg byr på denne. Bestefaren min var purk.
Jeg ble nettopp minnet på at jeg liker dette.
Hvem gjør ikke det? For Diane.
Får jeg låne toalettet?
-Rundt hjørnet ved jukeboksen. -Takk.
-Hallo? -Dette er Susan Avery.
-Susan? -Fra Waterford College.
Jeg har noe til deg.
-Vil du ikke ha et glass vann? -Nei takk.
Du sa at du hadde noe til meg?
Jeg vet ikke hvor originalen er, men dette var min eneste kopi.
-"Speileffekten". -Wieder var stolt av arbeidet sitt.
Han trodde at det kunne hjelpe folk med traumer.
-Men det ble ikke publisert? -Ikke under hans navn.
Hva mener du?
Jeg tolker det som at du ikke har lest boken hennes?
Hun oppdaterte forskningen hans med funn hun gjorde under sine studier.
-Stjal hun forskningen hans? -Det skjer stadig vekk.
-Hvem skal protestere? Han er død. -Dere bestilte studien.
Det er ikke så enkelt. Laura Baines kom til meg med forskningen før han døde.
-Jeg hørte at hun var sint. -Hun sa at han stjal arbeidet hennes.
Dere kan ikke la ham slippe unna!
-Hvordan fikk hun publisert den? -Våre prioriteringer var endret.
Jeg oppdaget boka noen år etter at jeg begynte å jobbe her.
Hvorfor gikk dere ikke etter henne?
Det var ikke noe å ta henne på. Prosjektet ble droppet.
-Han bodde vel i nærheten? -Huset står fortsatt tomt.
Stump vold mot hodet.
-Har dere funnet våpenet? -Vi fant balltrær i garasjen.
Det mangler et.
Ifølge vaktmesteren var de signert. De er sikkert verd en god del.
-Skal du snakke med ham? -Jeg er på vei. Kom.
Hva har du der?
Du fant visst ikke drapsvåpenet, gjorde du vel?
Du la det her.
Legg det tilbake.
Inn med dere.
Hvorfor hørte du ikke på meg? Du kunne ikke la det være!
-Hva gjorde du? -Hva jeg gjorde?
Jeg ryddet opp i dette rotet for ti år siden.
-Har du glemt hva Diane gjorde? -Diane?
-Hun fortalte meg hva du visste. -Diane Lynch?
La meg være!
Fra favorittbaren din. Hun var en av Wieders pasienter.
Det holder, Laura. Jeg sa at jeg skulle ta meg av dette.
Dere kjenner hverandre.
Skjønner. Dere er sammen om dette.
Jeg forstår deg.
Kona di ble alvorlig syk, og du satte deg i gjeld.
Hun betaler deg for å drepe Wieder så hun kan publisere boka si.
Og så lurer du Isaac for å skjule sporene.
Nei, nei! Jeg betalte ham ikke for å drepe Wieder.
Vi møttes ikke før etter ulykken din.
Livet mitt var ødelagt. Jeg holdt på å miste årevis med forskning.
Navnet mitt ville alltid bli knyttet til det som hendte.
Plutselig dukket makkeren din opp og stilte masse spørsmål.
Jeg ante ikke hva han ville. Han ga seg ikke, og jeg ble redd.
Dra til helvete, Laura!
Så jeg stakk av. Jeg byttet navn og begynte forfra.
Jeg avsluttet forskningen og publiserte min bok
i håp om aldri å se ham igjen.
Men noen år senere begynte Finn å snoke i saken.
Hun er en forfatter ved navn Elizabeth Westlake.
Før het hun Laura Baines.
Hun må ha stjålet arbeidet hans. Det var nok hun som drepte ham!
Makkeren din fant meg. Denne gangen ville han ha penger.
Dette er bare drittpreik.
Jeg lyver ikke. Han utpresset meg.
Han ville bevise at det ikke var min bok hvis han ikke fikk betalt.
Var det derfor du drepte Finn, så han ikke fikk samme idé?
Jeg har ikke drept noen. Hun drepte begge på samme måte.
Finn skriver en bok om drapene, og han tror du drepte Wieder.
-Du må snakke med ham. -Med andres hjelp!
OK.
Hør her, Laura. Du kan holde på som du vil...
Devereaux var en trent drapsmann.
Med Finn ute av veien sendte hun ham etter deg.
-Han er hjemme. -Ta deg av det når han går ut.
Hun prøver å manipulere deg.
Hun lar andre gjøre drittarbeidet, og så sniker hun seg unna.
Hun må stilles til ansvar.
Sinnet er virkelig merkelig.
Minnene det kan leve med, og minnene det ikke holder ut.
Å få dø uten å kjenne til noen av delene er en helt unik lykke.
Alt jeg gjorde...
...gjorde jeg for din skyld.
Nye beviser i den ti år gamle saken
der professor Joseph Wieder, ved Waterford College ble drept,
har ført til løslatelsen av en mann som var dømt til døden.
Den 29 år gamle Isaac Samuel ble dømt for drapet
og skulle henrettes med dødelig injeksjon om en måned.
Men informasjon som ble funnet etter et dobbeltdrap sist tirsdag
i Wieders gamle bolig tyder på noe annet.
-Si tre gjenstander i rommet. -Stol, lampe, klokke.
Tre gjenstander som ikke er i rommet.
Vinglass, avis, våpen.
-Hva er dagens dato? -21. oktober.
-Hvor ble du født? -Lawrenceville i Pennsylvania.
-Din mors navn? -Florence.
-Din fars navn? -George.
-Din ungdomsskole? -Southside.
Veldig bra. Behandlingen har visst vært effektiv.
Det må være tilfredsstillende å huske igjen?
Ja...
Etterforskeren som hadde saken for ti år siden, Roy Freeman,
var avgjørende for å kunne stille de skyldige til rette.
Han avslørte et komplott med røtter innenfor politietaten.
Mr. Freeman sluttet i etaten etter en ulykke...
Professor Wieder er lege. Han har avlagt ed om ikke å gjøre skade.
Hun har også avlagt en ed. Å elske i nød og lyst.
Hun besøkte ham for et halvt år siden. Hun sa at hun hadde traumer.
-Jeg tror deg ikke. -Faren hennes var alkoholiker.
Hun bekymret seg for å gjenta det samme mønsteret i deres forhold.
Hun var sårbar, og han utnyttet henne.
-Beklager at jeg forteller det. -Så hvorfor gjør du det?
Bare for moro skyld?
Skal jeg tro at du er en god samaritan som syntes jeg fortjente å vite
at kona mi knuller psykologen sin?
I fall du vil ha bevis.
-Hva er det der? -Kona di.
Slipp meg!
-La meg være i fred! -Åpne døra!
Slipp meg.
Er du tilbake allerede?
Unnskyld.
Nei.
Herregud! Roy!
Da får vi det gjort.
Tekst: Kai Skagestein www.junefirst.tv