Odlične novice, potonika.
Nov cvet imaš.
Admiral navadni vratič.
Zmagovalno si se vrnil z dolgega potovanja v podzemlju.
Čudovita iris, kako lepo cvetiš.
Tukaj so moji marljivi čmrlji.
Kdo potrebuje zabave, če imaš vrt?
Tole tukaj je družabni dogodek sezone.
Delaš ali se delaš, da delaš?
Smrt. Kaj počneš na mojem vrtu?
Prišel sem te obiskat in pokazat nova oblačila.
Presneto. Ves si nališpan.
V red sem se spravil. Ob zadnjem srečanju nisem bil v redu.
Zdaj sem v redu.
-Kaj je bilo? Si bil na oddihu ali… -Deloholiki ne hodijo na počitnice.
A zdaj drugače razmišljam o stvareh.
-Spremeniti sem moral pogled na stvari. -Vau. V redu. Povej mi.
Preveč sem bil kritičen do sebe.
Sem nekdo, ki ga nihče noče videti.
Ljudem ni všeč misel, da bodo ležali v zemlji,
iz obraza pa jim bodo lezli črvi.
To drži.
Potem pa sem začel razmišljati.
Kaj je življenje brez smrti?
Vse skupaj je en proces.
Kot te rože.
Rastejo v zemlji, ki je v bistvu odpadni material.
Potem cvetijo, na koncu zgnijejo in postanejo dodaten odpadek.
Vse to se nenehno ponavlja.
Cikel. Ljudje morajo to sprejeti.
Ja. Vesela sem, da si bolje.
Obleka pa je zakon.
Ja. Pomislil sem, da bi tudi ti lahko spremenila slog.
-Kaj pa je s tem narobe? -Ne gre za videz, ampak počutje.
Obleči se moraš, da se boš počutila dobro v svoji koži.
V oblačilih se moraš počutiti kar se da dobro.
Ne moreš hoditi naokrog vsa zapeta, kot to pričakujejo drugi.
Delo te čaka, gdč. Dickinson.
Imaš na stotine izjemnih, neobjavljenih pesmi.
In za vse to imaš tudi rok.
Ne vem, če ti bo v takih oblačilih uspelo.
Kaj torej…
Kaj naj bi nosila? Obleko, kot je tvoja?
Tega ti ne morem povedati.
Vprašati se moraš, kaj bo dobro zate.
Zaradi česa boš šla globlje kot kdaj koli prej?
Šla dlje kot doslej.
Delo te čaka, gdč. Dickinson. Rabila boš uniformo.
Ta obleka je res precej toga.
Imela bi nekaj udobnejšega.
Vzemi, kar potrebuješ.
Bodi, kdor si, kajti čas hitro beži.
Napisati moraš pesmi.
Dickinsonova
To bil je poet –
Demonski, hudičevi gumbi.
Daj že.
Vinnie! Oh!
-Ja? -Ne morem sleči te butaste obleke.
Mi odpneš gumbe?
Zakaj se slačiš? Sredi dneva smo.
Ker moram pisati,
v tem korzetu pa ne morem dihati.
Upam, da ne pričakuješ obiskov.
Sploh kdo obišče mene?
Takole.
Ženske se dandanes butasto oblačijo.
Oblačiti in slačiti bi se morale brez pomoči.
To je za odraslega osnova.
Emily Dickinson, kako si drzneš podvomiti v obliko ženske silhuete?
Navdih pomeni vdih. Razumeš?
Za navdih moraš dihati.
Sedeti hočem pri mizi in dihati s polnimi pljuči.
Prav, norica.
-Nočem nositi korzeta. -Vsi imamo sanje.
Čutim pretok krvi, kri in poezijo.
Nič te ne more odvrniti od pisanja, kajne?
Nič me še ni ustavilo.
Čeprav so nekateri poslušali.
Ne morejo mi preprečiti pisanja.
Pisanje me ohranja živo.
Pri tem te bom vedno podpirala.
Daj.
Poglej nas. Srečna družina.
Vse srečne družine niso enake.
Tako.
No…
Poglej, kdo je tu.
Nisva pričakovala gostov.
Mama, oče…
prišla sva sklenit mir.
Nikoli nisem bil v vojni s tabo.
Je tam moj vnuk?
Ja.
Potem pa takoj vstopite.
Čas je, da ta brezimni, mali pogan, spozna svojo babico.
Sta mu že izbrala ime?
-Skoraj. -Ljubi bog, zakaj odlašata?
-Rada bi mu dala družinsko ime. -Tako je tudi prav.
Pred tem pa morava ugotoviti, kakšno družino imamo.
Kaj to pomeni?
Oče, o nečem se želim pogovoriti s tabo.
Slišal sem za nov pravni primer, in če te zanima,
bi lahko pri tem sodelovala.
Mislil sem, da imaš svojo firmo.
Temu bom moral posvetiti vso energijo,
potreboval pa bom tudi tvoje znanje.
Razumem.
Povej.
Za kaj gre?
Za mlado, svobodno temnopolto žensko po imenu Angeline Palmer.
Pri družini Shaw je delala kot služkinja.
Shawove poznamo.
-Ja. Ugledni ljudje. -Niti ne.
Shawovi so se domislili,
da bodo Angeline za 600 dolarjev prodali kot sužnjo v Georgio.
Angelinini bratje
so jo pretihotapili iz hiše, preden je družina zapustila mesto,
toda ujeli so jih in obtožili ugrabitve ter napada.
Ti možje so zdaj v ječi
in naša pomoč bi jim bila zelo dobrodošla.
Mm, zoprna zadeva. Shawovi imajo dobre zveze.
Zakaj bi naše ime izpostavili tolikšni pozornosti?
Ravno zato morava prevzeti primer.
Dejstvo je, da naše ime trenutno ne uživa najboljšega slovesa.
Tvoje članstvo v staromodni stranki in…
moje šibkosti
nama niso prinesle najboljšega leta.
Ta primer bi dal našemu imenu nov pomen.
Pomenilo bi, da smo se zavzeli za pravo stvar.
Ena desna, dve levi.
Kaj pleteš?
-Boš videla. Vsi bodo videli. -Kaj pa?
Umetelno pletenino.
Dobro jutro. Kako lep dan je.
Kajne?
Lepo vreme me je napolnilo z energijo.
Ptice in čebele. Cvetni prah, nektar.
Kar malo divjo se počutim.
Želim si, da bi me kakšen očarljivec peljal na zabavo.
Maggie je pohotna.
Iščem Emily. Je doma?
-Zgoraj je, piše. -Si ji kaj prinesla?
Če piše, je ne bom motila.
Oh, vedno piše ali razmišlja. Emily mora razmišljati.
Edina med nami je, ki mora to početi.
Pojdi gor. Vesela te bo.
Ena desna… dve levi.
Moje vojne so odložene v knjigah –
Kdo je?
Betty. Vstopi.
Vem, da si zaposlena.
V redu je. Je kaj narobe? Henry se ni oglasil, kajne?
Ne. Obupala sem nad tem.
Betty, zelo mi je žal. Želim si, da bi ti lahko pomagala.
Ne, poslušaj. Zato sem prišla.
Ker si mi poskušala pomagati, jaz pa sem bila groba s tabo.
Hotela si mi le dati upanje.
In s tem ni čisto nič narobe.
Svet bi potreboval več takih ljudi.
Ne vem, Austin.
Sprijaznil sem se s tem, da moja zapuščina ne bo politične narave.
Moja prava zapuščina je tukaj. Moja družina in otroci.
Pa pomisli na svoje otroke. Angeline je bila stara 11 let.
Pomisli na Emily v teh letih.
Za 600 dolarjev so jo poskušali prodati tujcu.
Res ti je mar, kajne?
Ja. Čas je za spremembe.
Letni časi se spreminjajo, družbe pa tudi.
Lahko smo del novega sveta
ali pa se sesujemo v prah.
Vzela bova primer.
Čudovito.
Bala sem se, da se seliš v Nebrasko.
Ne, ostal bo v Amherstu in ga poskušal izboljšati.
-Ga daš meni? -Ne.
Pri nečem bi mi prav prišla tvoja pomoč.
Kaj pa?
Rada bi naredila novo obleko.
Nabralo se mi je veliko naročil…
Nočem, da mi jo ti narediš.
Sama bi jo rada.
-Sama? -Ja.
Vem, da mi šivanje ne gre,
a je pomembno, da to naredim zase.
Obleko, v kateri lahko pišem.
V kateri lahko živim.
Potrebujem tvoj strokovni nasvet,
ker ne vem, ali je taka obleka sploh kdaj obstajala.
Z veseljem ti bom pomagala.
Všeč mi je izziv novega dizajna.
Odlično.
Prisedi.
Preden dekleti otroka odpeljeta, nama povejta ime.
Prav. Najbrž res lahko.
Sue, boš ti povedala?
-Morda Sir Velikokaka? -Primerno.
Povejta že. Kako ga bomo klicali?
Z Austinom sva se odločila…
-Kaj… -Ne, kar povej.
-Kdo bi to bil? -Nekdo je prišel.
Že grem!
Mati božja,
kdo ja ta čudoviti primerek moškega pred mano?
Sem polkovnik Thomas Wentworth Higginson.
Prišel sem k izjemni pesnici, Emily Dickinson.
-Kaj je? -…ime kdaj drugič.
Emily ima obisk.
Emily? Kdo je?
Vojak, visoki častnik, čeden kot le kaj.
Ime mu je Winveja Hansworth Tompton Pokovka.
-Maggie, te je kap? -Počasi povej.
Hemsworth Migavec Veslokavelj.
Kaj?
Polkovnik Thomas Wentworth Higginson.
Vaša hčerka, Emily Dickinson, je moja…
nevidna dopisovalka.
Dopisovalka? Mislite…
-Vam je pisala? -Ja.
Številna pisma in pesmi.
Zelo nenavadne pesmi.
Emilyine besede, njene izvrstne, izbrane besede,
so me tolažile med vojno.
Bil sem na prvih bojnih linijah,
toda njej je uspelo ujeti to izkušnjo.
Kako je možno, da ta ženska, tako daleč od bojišča,
uspe ubesediti njegove najgloblje in najtemnejše resnice?
Moral sem jo priti spoznati,
videti njen dom in spoznati njeno družino.
Kdaj ste ugotovili, da je genialka?
V tej obleki bom zajela celovitost obstoja.
Potovala bom do robov zavesti.
Torej spodaj nočeš vlečke.
Zavest je nejasna.
Ja!
Biti mora enostavna za pranje, da jo bom nosila vsak dan,
ko bom tekla skozi vse razsežnosti izkustva.
Potem mora biti bela, ker jo je najlažje prati.
Bela obleka?
Ja. Narejena iz svetlobe, ki obstaja le spomladi.
Zelo lepo. Kaj pa izdelava?
Vezalke, zanke, gumbi?
Če bo preveč gumbov, jo bo težko obleči.
Kaj pa, če bi bili gumbi spredaj?
Lahko jo boš sama oblekla.
-Zapenjanje spredaj? -Drugače je.
Napredno!
-Gumbi spredaj. -Super.
Zdaj pa oblika.
S tem bova zares naredili vtis.
Podloženo spodnje perilo, spodnja krila, obroč?
Nič od tega nočem. Naj bo ravna.
Še nečesa nočem.
-Tega. -Brez korzeta?
Obleka mi mora omogočiti živeti na vse možne načine.
Korzeti onemogočajo preveč stvari.
Povedala ti bom skrivnost. Ne nosim korzeta.
Presneto. Brez tega imaš tako telo?
Ja in ne. Obleko oblikujem z elastiko.
-Vseeno sem elegantna… -Ja.
…elastika pa mi omogoča dihanje, ko se sklanjam v delavnici.
Bi to šlo?
Ne vem. Morda raje nekaj brezobličnega.
Dovolj prostora bo za dihanje, ampak v redu.
Brez korzeta in elastike, samo delovna uniforma.
Omeniti morava pripomočke.
-Povej. -Katera orodja potrebuješ za delo?
Jaz uporabljam škarje, naprstnik…
Samo pisalo in nekaj papirja.
V redu.
In to hočeš nositi s sabo,
za takrat, ko boš začutila navdih.
Tako je.
Potem boš zagotovo potrebovala…
-Žepe. -…žepe. Žepe.
Emily, obisk imaš.
-Sedite… -Obiskovalca.
Obiskovalca? Kdo je?
Polkovnik Karjevredno Bentley Okajenmežik.
Polkovnik Thomas Wentworth Higginson?
Ja, saj to sem rekla.
Tukaj je? V naši hiši?
Spodaj te čaka z ostalimi.
Mojbog.
Kaj počne tu? Nisem rekla, da ga hočem spoznati.
Samo dopisujeva si.
Te skrbi, da mu ne boš všeč?
Ne vem, kaj si bo mislil. Opisala sem se v pomanjševalnicah.
Da sem majhna kot kraljiček,
lasje pa so barve kostanjevih ježic.
Razumem. Zavajala si ga.
Ne morem dol. Ne, moramo…
Izmisliti si moramo izgovor. Povej mu…
Povej mu, da nisem oblečena.
Da mi Betty jemlje mere.
Naj pride drugič.
Prav. Poskusila bom.
Toda moram ti povedati,
da je eden najlepših moških, kar sem jih videla.
Briga me. Nisem zaljubljena vanj. Hotela sem samo mnenje o svojih pesmih.
Nočem ga še spoznati. Sploh ne.
Nisem dovolj napisala. Šele začenjam.
Še leta ne bom pripravljena.
Torej ga lahko jaz zapeljujem?
Stori vse, kar moreš, samo spravi ga stran.
Komaj verjamem, da je prišel.
Mojbog, Sue. Kaj pa Sue? Bo besna?
Kakšen čaj pijete, polkovnik?
Po dolgem potovanju ste gotovo lačni.
Bi kos pečene šunke?
Oh, ne. Ne, hvala.
Vegetarijanec sem.
Kako etično.
Prinesla bom zelenjavo. Takoj pridem.
Boste slekli suknjič?
Povsod trosite prah državljanske vojne.
Se lahko pogovoriva?
Zelo dobro me poslušaj.
Ta moški je zelo pomemben.
Pisatelj je, mislec in revolucionar.
Sem je prišel, ker občuduje Emilyjine pesmi.
Ne razumeš? Nekega dne bi lahko bil odgovoren za Emilyjino zapuščino.
Čaj mu bomo postregli
v najboljšem čajnem servisu.
Če bo hotel kavo,
mu jo bomo servirali s sladkim maslom in celimi jajci,
kot iz priročnika za gospodinje. Jasno?
Susan Gilbert, res si od sile.
Je vse v redu?
Ja, pripravljava čaj za polkovnika Higginsona.
Kje je Emily?
Manjša nerodnost.
Ne bo je dol.
-Gotovo kmalu pride. -Zelo neolikano.
Mislil sem, da smo jo naučili manir, a vzgoje ni nikoli konec.
Nič hudega. Gotovo piše.
Ko je polna navdiha, se čas najbrž kar razblini.
Boste smetano in sladkor?
Samo povejte.
O, ne. Pijem ga brez vsega.
Počaščen sem, da sem spoznal njeno družino.
Povejte mi vse o njej. Kakšna je?
Tudi najmanjšo podrobnost.
Včasih ljudje v preprostem življenju počnejo velike stvari.
No…
Emily je posebna.
-Nekoliko nenavadna. -Ne zna šivati, kuhati, čistiti.
-Zato pa dobro peče. -Zelo rada ima rože.
Pogovarja se s čmrlji.
Kaj je bilo s tisto čebelo?
Če posplošimo, je zelo posebna.
O, ja. Zagotovo tista nora v družini.
Ne bi rekla.
-Nora? -O, ja.
Ostali smo še kar normalni.
Država v vojni.
Razdeljena, moški umirajo.
To je izjava o osamitvi in varnosti.
Ženska sem.
Moški umirajo!
In jaz umiram,
vtkana v nadrobnosti mojega življenja,
kot mi vsi.
Si ti moj oče?
Ja… Njen oče sem.
Biti ujet kot Dickinson.
Mimogrede, to ni Emily.
Ne, to je…
Mislim…
Ja, tole bo v redu.
To je to.
Nova vrsta obleke…
za novo vrsto poezije.
Res nočeš, da ti jo sešijem?
-Le nekaj tednov bo trajalo. -Sama jo hočem sešiti.
Hvala, da si mi danes pomagala sanjati.
Kaj naj rečem družini?
Da ne morem priti dol.
Povej jim…
Da pišem.
Veš kaj?
Četudi ne morem spremeniti sveta…
Bom vseeno pisala.
Četudi ne bo nikomur mar.
Četudi ne bo nič drugače,
ker je obstajala Emily Dickinson, ki je sedela…
v tej sobici…
dan za dnem…
in si zapisovala stvari zgolj zato, ker jih je čutila.
Čaj je odličen.
Živjo. Sem Vinnie.
Thomas Wentworth Higginson.
Lahko me kličeš Wentworth.
Vsekakor.
Roke stran. Moj je.
-Zdaj ko je Lavinia tukaj… -Pohotna.
…lahko poveva novico.
Preden ste prišli, sva hotela povedati ime najinega sina.
Končno sta ga izbrala.
Saj je dolgo trajalo. Star je štiri mesece.
Povejta že!
-Kdo bo povedal? -Kar otrok bo povedal.
-Je tako, Sue? -Ja.
Napisal je pismo.
Vau, pisec pisem. Po teti se je vrgel.
Naslovljeno je na vas, g. Dickinson.
-Naj ga preberem? -Prosim.
Daj s tistim glasom.
Obstaja glas?
"Dragi dedek…
Že nekaj časa sem na tem čudovitem svetu,
pa še nimam imena."
Ja, Emily je nora.
"Mama pravi, da imate vi čudovito ime,
in zanima me, ali imam lahko istega tudi jaz.
Če dovolite, da ima tako majhen človeček
tako veliko ime kot vi, mi, prosim, povejte."
Sinu bo ime Edward, po tebi.
Z vašim dovoljenjem.
To je največja čast v mojem dolgem življenju.
Edward. Dojenček Edward.
-Klicali ga bomo Ned. -Dojenček Ned.
Lepo.
-Otrok ima ime. -Betty, nisem vedela, da si še tu.
Emily sem pomagala z novo obleko.
Zdaj pa grem.
Čestitam.
Hvala.
Pripravi se,
ker bom naročila veliko pražnjih oblek za vnuka,
ki je končno dobil ime.
Komaj čakam, da Neda pripeljem v cerkev,
da bodo vse druge babice ljubosumne.
Ravno o tem govorijo nauki vere.
Adijo.
Ah, to je Betty. Vse obleke nam šiva.
Ja, najboljša šivilja v Amherstu.
Oprostite mi za hip.
Obožujem uniformo.
Všeč smo mu.
Bo Emily prišla dol?
Oprostite. Betty.
Betty ste, kajne?
Prosim? Koga zanima?
Oprostite, gospa.
Sem polkovnik Thomas Wentworth Higginson.
V čast mi je bilo služiti
v prvem polku temnopoltih vojakov Unije, prostovoljcev Južne Karoline.
Morda ste slišali zanj.
-Borili ste se s Henryjem. -Ne.
Ne, boril se je sam s svojimi možmi.
Sami so se oborožili in napadli sovražnika.
Zelo pogumno.
Prišlo je do kratke, toda hude bitke.
Konfederalisti so jurišali na Beaufort,
prostovoljska enota pa jim je pripravila zasedo.
Henry je bil med njimi.
Je…
Henry je preživel.
Še kako živ je.
In najslajše – v viharju – se sliši –
In bolečina je gotovo nevihta –
Ki lahko bi zbegala malo ptico
Ki ohranjala je toliko toplote –
Nisem si drznila upati.
In…
Tole sem vam prinesel.
Henryjeva pisma.
Končno dostavljena.
Vedno pravim, da odlično pisanje najde način, da doseže svoje občinstvo.
Gospa.
Zelo mi je žal, da še ni prišla dol.
Nič hudega.
Čakal bom, kolikor bo treba.
Kaj je ura ali dve za tako pesnico?
Morda bodo čakali stoletja, da jo bodo razumeli.
V starih irskih vojnah se je govorilo,
da so imeli klani dogovor.
Ne glede na to, kako krvava je bila vojna,
koliko ljudi je bilo pobitih,
so pesnikom vedno prihranili.
"Ne ubijte pesnikov," so rekli,
kajti morajo preživeti, da povedo zgodbo.
To bil je poet – In to –
Povzema neverjeten občutek
Iz običajnih pomenov –
In s tako intenzivno aromo
Spomladi imam ptico
Sonce – se je ravno dotaknilo jutra –
Zadnje poletje je veselje –
Zavezujem si klobuk – Ovijem šal –
Jesen – prezrla je moje pletenje –
Ni take fregate kot je knjiga
Med zimo v moji sobi
Zgodaj sem vstala –
Vzela psa –
In obiskala morje –
Emily. Emily, pridi! Emily…
Morske deklice v kleti K meni so prišle –
Pridi, Emily. Pridi.
Počakajte me.
Prihajam.
Prevedla Lidija P. Černi