Gode nyheter, lady Peon.
Jeg ser at du har ny kyse.
Admiral Reinfann.
Du er seirende tilbake fra din lange reise under jorden.
Søte Iris i en så elegant kjole.
Dette er humlene mine, bestilt og travle.
Ærlig talt, hvem trenger selskaper når man har en hage?
Dette er vårens sosiale begivenhet.
-Arbeider du hardt eller knapt? -Døden. Hva gjør du i hagen min?
Jeg måtte innom deg. Vise deg mitt nye antrekk.
Jøss. Du ser staselig ut.
Ja, jeg tok meg sammen. Jeg var nedfor sist vi snakket sammen.
Nå har jeg det bra.
Hva skjedde? Fikk du hvilt deg, eller…
Arbeidsnarkomane tar ikke ferie.
Men jeg tenker litt annerledes om ting. Jeg måtte bare forandre perspektivet.
Jøss. Ok. Fortell.
Jeg følte at jeg var litt slem mot meg selv.
Jeg er fyren som ingen har lyst til å se.
Folk liker ikke tanken på å ligge i jorden med mark tytende ut av ansiktet.
-Nei, det gjør de ikke. -Men så begynte jeg å tenke.
Hva er livet uten døden?
Alt er én prosess.
Det er som disse blomstene.
De vokser i jorden, og det er jo avfall.
Så blomstrer de, og til slutt råtner de og blir til mer jord.
Det samme skjer om og om igjen.
Det er en syklus, kjære. Folk må akseptere det.
Ja. Jeg er veldig glad for at du føler deg bedre.
Dressen er flott.
Ja. Jeg tenkte at du også kunne trengt en ny stil.
Hva er galt med denne?
Det handler ikke om stilen, men hvordan du føler deg.
Du må kle deg i noe som får deg til å føle deg som deg selv.
Klærne skal få deg til å føle deg som eneren, ikke toeren.
Du kan ikke gå rundt sammensnurpet av alle andres forventninger.
Du har arbeid å gjøre, Ms. Dickinson.
Du har alle disse uutgitte diktene, hundrevis, verdens beste dikt.
Og du har en frist på deg.
Jeg vet ikke om du vil klare å arbeide raskt nok i de klærne.
Så hva vil du…
Hva synes du jeg skal bruke? En dress som din?
Det kan jeg ikke fortelle deg.
Du må spørre deg selv: "Hva vil fungere for meg?
Hva vil få meg til å gå dypere enn jeg har gått før?
Gå lenger enn jeg noen gang har reist."
Du har arbeid å gjøre. Du vil trenge en uniform.
Jeg føler faktisk at denne kjolen er ganske stiv.
Jeg vil gjerne ha noe mer fleksibelt.
Få deg det du trenger.
Vær den du er, for tiden går fort. Du har dikt å skrive.
Demoniske djevelknapper.
Kom igjen.
Vinnie!
-Ja? -Jeg får ikke av meg denne dumme kjolen.
Kan du kneppe den opp?
Hvorfor kler du av deg? Det er midt på dagen.
Fordi jeg må skrive litt, og korsettet er så stramt at jeg ikke får puste.
-Jeg håper ikke du får besøk. -Hvem kommer vel på besøk til meg?
Sånn.
Måten kvinner kler seg på, er idiotisk.
Vi burde kunne kle på og av oss selv.
Det er et grunnleggende krav for å være voksen.
Emily Dickinson, hvordan våger du å kritisere en dames silhuett?
Inspirasjon betyr å trekke pusten. Skjønner du det?
For å bli inspirert må du kunne puste.
Jeg vil kunne sitte ved skrivebordet og fylle lungene helt.
Ok, du er gal.
-Jeg vil ikke bruke korsett. -Vi har alle drømmer.
Jeg kan kjenne blodet strømme, blodet og poesien.
Ingenting kan visst hindre deg i å skrive?
-Ingenting har hindret meg ennå. -Og folk har jammen meg prøvd.
De kan ikke hindre meg i å skrive.
For å skrive er det som holder meg i live.
Jeg vil alltid være her for det.
Gå.
-Se på oss, en lykkelig familie. -Ikke alle lykkelige familier er like.
Greit.
Vel…
Se hvem det er.
Vi ventet ikke gjester.
Mor, far…
…vi er her for å be om fred.
Jeg var aldri i krig mot deg.
Er det barnebarnet mitt der?
Det er det.
Så kom inn med en gang.
Det er på tide at den navnløse hedningen blir kjent med bestemor Cookie.
Har dere valgt et navn ennå?
-Nesten. -Herregud, hva holder dere igjen?
-Vi vil gi ham et familienavn. -Det er rett og rimelig.
Men først må vi vite hva slags familie vi har.
Hva i all verden betyr det?
Far, det er en sak jeg vil diskutere med deg.
Jeg har fått vite om en ny juridisk sak, og hvis den interesserer deg,
kan vi kanskje ta den sammen.
Jeg trodde du startet ditt eget firma?
Denne saken vil kreve min fulle oppmerksomhet,
men også din ekspertise.
Jeg forstår.
Fortsett.
Hva er situasjonen?
Det er en ung svart kvinne, født fri, som heter Angeline Palmer.
Hun arbeidet som tjener her i byen for Shaw-familien.
Vi kjenner dem.
-Ja. Respektable folk. -Ikke helt.
Shaw-familien klekket ut en plan
om å selge Angeline til slaveri i Georgia for 600 dollar.
Angelines brødre reddet henne
ved å smugle henne ut av huset før Shaw-familien reiste.
Men de ble tatt og siktet for kidnapping og overfall.
Mennene sitter i fengsel nå,
og de vil gjerne bli representert av oss.
Dette er vanskelige saker. Shaw-familien har gode forbindelser.
Hvorfor skal vi tiltrekke den slags oppmerksomhet til Dickinson-navnet?
Det er nettopp derfor vi bør ta denne saken.
Innse det, pappa. Dickinson-navnet gjør det ikke særlig bra nå.
Med din stivsinnede Whig-støtte og mine, vel…
…svakheter har ikke du og jeg hatt vårt beste år.
Å ta denne saken kan gi ny mening til navnet Dickinson.
Det ville betydd at vi sto for det som var riktig.
En rett, to vrang.
Hva er det du strikker?
-Du skal få se. Det får alle. -Se hva?
Episk ullbombe innkommende.
God morgen. Nydelig dag der ute.
Ikke sant?
Jeg blir så lystig av dette fine været.
Blomster og bier, vet du. Pollen og nektar.
Får meg til å kjenne meg litt vill.
Skulle ønske en kjekk herre ville feid meg med for litt lystighet.
Ok, Maggie er kåt.
Jeg ser etter Emily. Er hun her?
-Hun sitter oppe og skriver. -Har du noe til henne?
Jeg vil ikke forstyrre hvis hun skriver.
Hun skriver eller tenker alltid. Emily må tenke.
Hun er den eneste av oss som må det. Gå opp. Hun blir glad for å se deg.
En rett… to vrang.
Mine kriger er lagt bort i bøker…
Hvem er det?
Betty. Kom inn.
Jeg vet at du er opptatt.
Alt i orden. Er det noe galt? Du har ikke hørt fra Henry?
Nei, ingenting fra Henry. Jeg har nærmest gitt det opp.
Så leit, Betty. Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre noe.
Nei, hør her. Det er derfor jeg er her.
Du har prøvd å hjelpe meg, og jeg var slem mot deg.
Du prøvde bare å gi meg håp.
Og det er ikke noe galt i det.
Verden kunne trenge flere som prøver å gjøre det for hverandre.
Jeg vet ikke, Austin.
Jeg har allerede akseptert at mitt ettermæle ikke vil ligge i politikken.
Mitt ekte ettermæle er disse menneskene, familien min, barna mine.
Så tenk på barna dine. Angeline var elleve år.
Tenk på Emily i den alderen.
De prøvde å selge henne til en fremmed for 600 dollar.
Du bryr deg virkelig om dette?
Ja. Det er på tide at ting forandres.
Årstider forandres, og det gjør også samfunn.
Og vi kan enten være en del av den nye verdenen,
eller smuldre sammen til støv.
Vi tar saken.
Fantastisk.
Jeg var redd dere skulle si at dere flytter til Nebraska.
Nei. Han blir her i Amherst og prøver å gjøre det til et bedre sted.
-Kan du gi meg ham tilbake? -Nei.
Det er noe jeg kunne trenge hjelp til.
Hva er det?
Jeg vil lage en ny kjole.
Jeg er litt på etterskudd med bestillingene…
Nei, jeg vil ikke at du skal lage den til meg.
Jeg vil lage den selv.
-Selv? -Ja.
Jeg vet at jeg ikke er god til å sy,
men det er viktig at jeg gjør dette for meg selv.
En kjole jeg kan skrive i.
En kjole jeg kan leve i.
Så jeg kunne trenge ekspertråd av deg,
for jeg er ikke sikker på at det har eksistert en sånn kjole før.
Jeg vil gjerne hjelpe deg.
Jeg elsker utfordringen ved et nytt design.
Fint.
Finn deg en stol.
Før jentene tar med barnet, kan dere fortelle oss navnet?
Vel, ja. Vi kan vel det.
Sue, vil du ha æren?
-Hva med sir Massebæsj? -Passer bra.
Vi er lutter øre. Hva kaller vi ham?
Austin og jeg har bestemt…
-Hva… -Nei, si det.
-Hvem kan det være? -Det er noen på døren.
Kommer!
Du store alpakka,
hvem er denne flotte utgaven av en mann jeg har foran meg?
Mitt navn er oberst Thomas Wentworth Higginson.
Jeg vil møte den store poeten Emily Dickinson.
-Hva er det? -…navnet senere.
Det er besøk til Emily.
Emily? Hvem er det?
En militærmann, en høyere offiser, kjekk som bare det.
Han heter Wintwig Hansworth Tompton Popcorn.
-Har du fått slag, Maggie? -Si det sakte.
Hemsworth Wiggleston Tenterhooks.
Hva?
Oberst Thomas Wentworth Higginson.
Deres datter, Emily Dickinson, er min…
…usette korrespondent.
Korrespondent? Du mener…
-Har hun skrevet til deg? -Ja.
Mange brev og dikt.
Så ualminnelige dikt.
Emilys ord, hennes utsøkte, nødvendige ord,
har vært balsam for meg under krigens lidelser.
Jeg har vært der ute i fronten,
men det er hun som har klart å fange opplevelsen.
Hvordan er det mulig at denne kvinnen, så langt fra slagmarken,
kan beskrive dens dypeste, mørkeste sannhet?
Jeg måtte dra hit og møte henne og se hjemmet hennes og møte familien.
Når skjønte dere at hun var et geni?
Jeg vil legge hele eksistensen i denne kjolen.
Jeg vil reise til bevissthetens rand.
Så du vil ikke ha kjoleslep.
Bevissthet er grumset.
Ja. Ja… det… Ja!
Og den må være lett å vaske, så jeg kan bruke den hver dag
når jeg går gjennom alle erfaringer.
Så den må være hvit. Hvitt er lettest å vaske.
En hvit kjole?
Ja. Skapt av lys, lyset som eksisterer bare om våren.
Veldig bra. Hva med konstruksjon?
Trykknapper, hekter, knapper?
Med mange knapper, må jeg ha påkledningshjelp.
Hva om det er knapper helt opp foran? Da kan du kle på deg selv.
-Knapper foran? -Det er annerledes.
Det er innovativt!
-Knapper hele veien opp foran. -Elsker.
La oss snakke om formen.
Her skal vi virkelig markere oss.
Turnyrer, underkjoler, bøyler?
Jeg vil ikke ha noe sånt. Jeg vil ha strømlinjet.
Det er mer jeg ikke vil ha.
-Dette. -Ikke korsett?
Jeg vil at kjolen skal la meg leve i alle situasjoner.
Korsetter gjør for mye umulig.
Jeg skal fortelle deg en hemmelighet. Jeg bruker ikke korsett.
Pokker. Ser kroppen din sånn ut?
Ja og nei. Jeg bruker strikk til å forme kjolen.
-Jeg ser fortsatt stilig ut… -Ja.
…men strikken lar meg puste når jeg bøyer meg i butikken.
Kan du jobbe med det?
Jeg vet ikke. Jeg tenker ingen form. Ren formløshet.
Det er mye plass til å puste i, Emily Dickinson, men greit.
Ikke korsett, ikke strikk, en uniform å arbeide i.
Da kommer vi til spørsmålet om hjelpemidler.
-Fortsett. -Hvilke verktøyer trenger du i arbeidet?
Jeg har saks, fingerbøl…
Jeg trenger bare en blyant og litt papir.
Greit.
Og dem vil du vel bære med deg
til inspirasjonen når deg?
Det stemmer.
Da vil du definitivt trenge…
-Lommer. -…lommer.
Emily, det er besøk til deg.
-Sitt ned. -En gjest.
En gjest? Hvem?
Oberst Whatsworth Bentley Tiddlywinks.
Oberst Thomas Wentworth Higginson?
Ja. Det var det jeg sa.
Er han her? Her i huset vårt?
Nede med familien og venter på deg.
Å, herregud.
Jeg har aldri sagt at jeg ville møtes. Forholdet vårt er gjennom tekst.
Er du redd han ikke vil like den virkelige deg?
Jeg vet ikke hva han vil tenke. Jeg beskrev meg selv diminutivt.
Jeg sa jeg var liten som en gjerdesmett, og at håret hadde farge som en hasselnøtt.
Jeg forstår. Du narret ham?
Jeg kan ikke gå ned. Nei, vi må…
Vi må finne på en unnskyldning. Si…
Si at jeg ikke er påkledd.
At Betty er her for å ta mål av meg. Han må komme tilbake en annen dag.
Greit. Jeg skal prøve.
Men før jeg gjør det, er det min plikt å si
at han er en av de peneste herrene jeg noensinne har sett.
Jeg er ikke forelsket i ham. Jeg ville bare ha tilbakemeldinger om diktene.
Jeg er ikke klar til å møte ham ennå. Langt ifra.
Jeg har ikke skrevet nok. Det er mange år til jeg blir klar.
Så det er greit om jeg knytter mitt røde hår om halsen hans?
Gjør det som må til. Bare få ham ut herfra.
Jeg fatter ikke at han kom.
Herregud, Sue. Hva med Sue? Blir hun sint?
Hvordan liker du teen, oberst?
Og du må være sulten etter en så lang reise.
Skal det være litt stekt skinke?
Nei takk. Jeg er faktisk vegetarianer.
Så etisk.
Da skal jeg hente noen grønnsaker. Jeg kommer straks.
Kan du ta av deg jakken, oberst?
Du sprer borgerkrigsstøv overalt.
Bestemor Cookie, kan jeg få snakke med deg?
Hør på meg. Hør godt etter.
Den mannen der ute er veldig viktig.
Han er forfatter, tenker og revolusjonær.
Og han kom helt hit fordi han beundrer Emilys dikt.
Forstår du ikke? Han kan en dag ha ansvaret for Emilys ettermæle.
Så vi skal servere ham te,
og vi skal bruke vårt beste servise.
Og hvis han ber om kaffe,
skal vi servere den med smør og hele egg,
som Den nøysomme husmoren foreslår. Er det forstått?
Susan Gilbert, du er virkelig den hurpa.
Er alt i orden?
Ja, vi skal bare hente te til oberst Higginson.
Hvor er Emily?
Et lite problem.
Hun kommer ikke ned.
-Hun kommer nok snart. -Uforskammet.
Jeg trodde vi lærte henne manerer, men en fars arbeid er aldri over.
Hun er sikkert opptatt med å skrive.
Jeg kan tenke meg at når hun er i flyten, blir tiden borte.
Vil du ha fløte og sukker, oberst?
Bare si ifra.
Nei, jeg tar den uten.
Jeg er så beæret over å møte kunstnerens familie.
Fortell om Emily. Hvordan er hun? Ingen detalj er for liten.
Folk med veldig små liv gjør iblant veldig store ting.
Vel…
Emily er unik.
-Hun er litt av en raring. -Hun kan ikke sy, lage mat eller vaske.
-Men som hun kan bake. -Hun liker blomster godt.
-Hun pleide å snakke med humler. -Hva skjedde med den humlen?
Hun er en unik person i bunn og grunn.
Ja. Hun er jammen den gale i familien.
Jeg er ikke så sikker på det.
-Den gale? -Å, ja.
Resten av oss er ganske normale.
Et land i krig.
Delt, mennene faller.
Dette er en meddelelse om isolasjon og trygghet.
Jeg er en kvinne.
Mennene dør.
Og jeg dør,
strikket inn i mitt livs detaljer,
som vi alle er.
Er du min far?
Jeg er din… Jeg er hennes far.
Å være fanget som en Dickinson.
Det er forresten ikke Emily.
Nei, dette…
Jeg tror…
Ja, jeg tror dette vil fungere.
Der er den.
En ny type kjole…
…for en ny type poesi.
Er du sikker på at jeg ikke skal sy den?
-Det vil bare ta noen uker. -Jeg vil sy den selv.
Takk for at du hjalp meg å drømme, Betty.
-Hva skal jeg si til familien? -Si at jeg ikke kan komme ned.
Si at…
…jeg skriver.
Vet du hva?
Selv om jeg ikke kan forandre verden…
…skal jeg fortsatt skrive.
Selv om ingen bryr seg.
Selv om det ikke betyr noe som helst
at det var en person ved navn Emily Dickinson som satt…
…i dette vesle rommet…
…dag etter dag…
…og skrev ned ting bare fordi hun følte dem.
Teen er nydelig.
Hei. Jeg er Vinnie.
Thomas Wentworth Higginson.
Men du kan kalle meg Wentworth.
Absolutt.
Ligg unna. Han er min.
-Nå som Lavinia er her… -Kåt.
…kanskje vi skal komme med avsløringen?
Før du kom, skulle vi til å kunngjøre navnet på barnet vårt.
-Dere har endelig valgt navn. -Det tok tid. Barnet er fire måneder.
Kom igjen, da!
-Bra! Hvem skal si det? -Barnet skal faktisk si det.
-Ikke sant, Sue? -Jo.
Han har skrevet et brev.
Jøss, han er brevskriver. Han tar etter tanten.
Det er adressert til deg, Mr. Dickinson.
-Skal jeg lese det? -Gjør det.
Pass på å lage stemmen.
Er det en stemme?
"Kjære bestefar…
Jeg har vært i denne fine verdenen så mange dager,
og jeg har ikke fått navn ennå."
Ja, Emily er den som er gal.
"Moren min sier at du har et veldig fint navn,
og jeg vil be om at jeg kan få et som er likt.
Om du er villig til at en så liten mann
kan få et så stort navn som ditt, så si det."
Vi kaller ham Edward etter deg.
Det er hvis vi får lov.
Det er den største æren i mitt lange liv.
Å, Edward. Baby Edward.
-Vi vil kalle ham Ned. -Baby Ned.
Det er vakkert.
-Babyen har et navn. -Betty, jeg visste ikke at du var her.
Jeg hjalp Emily med en ny kjole.
Jeg skal gå nå.
Gratulerer.
Takk.
Gjør deg klar, jeg kommer til å bestille mange søndagsdresser til barnebarnet mitt
nå som han har fått navnet.
Jeg gleder meg til å ta med lille Ned i kirken
og gjøre de andre bestemødrene misunnelige.
Det er det religion handler om.
Adjø.
Det er Betty. Hun syr for oss.
Ja. Og hun er den beste syersken i Amherst.
Unnskyld meg et øyeblikk.
Fin uniform.
Jeg tror han liker oss.
Kommer Emily ned?
Unnskyld meg, Betty. Du er Betty, ikke sant?
Unnskyld? Hvem er det som spør?
Tilgi meg.
Jeg er oberst Thomas Wentworth Higginson.
Jeg har hatt æren av å tjenestegjøre med det første regimentet av svarte soldater,
First South Carolina Volunteers.
-Kanskje du har hørt om det. -Du har kjempet med Henry.
Nei.
Han kjempet på egen hånd, han og mennene hans.
De bevæpnet seg selv og gikk for å møte fienden.
Det var modig gjort.
Det var et slag. En trefning, egentlig, men voldsom.
De konføderative marsjerte mot Beaufort,
og South Carolina Volunteers avskar dem med et bakholdsangrep.
Henry var blant dem.
Er han…
Henry overlevde slaget. Han… Han er i høyeste grad i live.
Og søtest… i stormen… høres…
Og hard må stormen være
som kunne forstyrret den lille fuglen
som holdt så mange varme…
Jeg våget ikke å håpe.
Og…
Jeg har med noe til deg.
Henrys brev.
Omsider levert.
Jeg har alltid sagt at gode skrifter finner veien til sitt publikum.
Madam.
Jeg beklager at hun ikke har kommet ned.
Det gjør ikke noe.
Jeg venter så lenge jeg må.
Hva er vel en time eller to for en poet som Emily?
Folk må kanskje vente i århundrer på å forstå henne.
Det ble sagt i de gamle irske krigene
at klanene hadde en avtale.
At uansett hvor blodig krigen ble, uansett hvor mange som ble nedslaktet,
skulle de alltid spare poetene.
"Ikke drep poetene", sa de,
for poetene måtte være igjen for å fortelle historien.
Dette var en poet… Det er det…
Destillerer utrolige følelser
fra vanlige betydninger,
og så voldsom essens.
Jeg har en fugl om våren.
Solen har så vidt berørt morgenen.
Det siste av sommeren er en fryd.
Jeg knyter min hatt, folder mitt sjal.
Høsten betraktet min strikking.
Det er ingen fregatt som en bok.
Om vinteren i rommet mitt.
Jeg startet tidlig.
Tok min hund.
Og gikk til havet.
Emily. Kom igjen, Emily!
Havfruene i kjelleren kom ut for å se på meg…
Kom, Emily. Kom.
Vent på meg.
Jeg kommer.
Tekst: Evy Hvidsten