Á, jó reggelt, Lady Bazsarózsa!
Látom, új a főkötője.
Varádics Admirális!
Hosszú ideig volt másvilágon, de látom, visszatért.
Ó, édes Íriszem, micsoda elegáns köpeny!
Itt vannak az én méheim, és mily buzgók ma reggel!
De most komolyan: minek bulizni, ha van egy kerted?
Ez itt épp az évad társasági eseménye!
Látom, ég a kezed alatt a munka.
Halál. Hát te meg mit keresel a kertemben?
El kellett jönnöm, megmutatni az új gúnyát.
Azta! Mint Szaros Pista Krisztus nevenapján!
Összekaptam magam, baszki! A múltkor extra depis voltam.
Most már minden oké.
Mi történt? Kipihented magad, vagy…
A munkamániások nem mennek vakációzni.
De már másként nézem a dolgokat.
Perspektívát kellett váltanom. Ennyi.
Azta! Oké, mesélj!
Kicsit szigorú voltam magamhoz.
Merthogy én vagyok az a faszi, akivel senki nem akar találkozni.
A népek valahogy nem akarnak a föld alá kerülni,
az arcukat lezabáló férgekről nem is beszélve.
Hát, ja.
De aztán átgondoltam az egészet.
Mi az élet halál nélkül?
Ez az egész egy folyamat.
Vegyük a virágokat!
A földből nőnek ki, ami tulajdonképpen hulladék.
Kivirágzanak, elrohadnak, mennek a hulladékba.
És folytatódik a körforgás.
Sosincs vége, babám. A gyökereknek ezzel tisztában kéne lenniük.
Jogos. Nos, örültem a találkozásnak.
Az öltönyt szétadom.
Kösz. Rád férne egy új szett, az megvan?
Mi bajod van a külsőmmel?
Nem a ruha teszi a lelket. Az érzéseiddel van gáz.
Olyat vegyél magadra, amiben önmagad lehetsz!
Érezd magad bennük a legjobbnak, ne csak jónak!
Nem mászkálhatsz olyan göncbe zárva, amit a társadalom kényszerít rád.
Szóval, dologra, Ms. Dickinson!
Ott egy csomó kiadatlan vers. Remek versek. Több száz.
És ugye az időd véges.
Ilyen ruhában nemigen tudsz sebesen dolgozni.
Szerinted nekem…
Mit kéne viselnem? Öltönyt? Olyat, mint te?
Ebben nem segíthetek.
Tedd fel magadnak a kérdést: „Mi állna jól nekem?
Miben merülhetnék még mélyebbre?
Miben juthatok messzebb, mint bármikor?”
Dologra, Ms. Dickinson, egyenruhára van szüksége!
Végül is, ez a ruha valóban elég merev.
Jobb lenne valami lazább.
Amit csak akarsz, Emily.
Légy önmagad, mert repül az idő!
És még bőven van megírandó vers.
Ez Költő volt -
Démoni… Ördögi gombok!
Mi van már?
Vinnie!
- Igen? - Nem tudom levenni ezt a hülye göncöt.
Kigombolnád?
Minek vetkőzöl délben?
Mert írni akarok,
és ebben a szűk fűzőben nem kapok levegőt.
Remélem, nem pont most jön hozzád valaki.
Ki látogatna meg engem?
Na tessék.
A nők öltözködése full kretén manapság.
Egymagam is képesnek kéne lennem felöltöznöm és levetkőznöm.
Alapvető követelménynek kellene lennie egy felnőtt ruhánál.
Emily Dickinson, megkérdőjelezed egy hölgy ruhájának alakját?
Az inspirációhoz levegőhöz kell jutni, ez megvan?
Ha nem kapok levegőt, hogy írjak?
Az asztalom mellett ülve is szeretném levegővel teleszívni a tüdőmet.
Egy újabb kattanásod.
- Nem akarok fűzőt hordani! - Álmodj, királylány!
Ó, máris érzem, ahogy pezseg a vérem, és vele a költészetem.
Semmi nem állhat közéd és költészeted közé, ugye?
Eddig még semminek nem sikerült.
Meg kell hagyni, sokan próbálkoztak.
Nem tudják megakadályozni, hogy írjak, Vinnie.
Mert az írás az, ami életben tart.
Én mindig itt leszek neked.
Fordulj meg!
Nézd csak, egy boldog család!
Nem minden boldog család ugyanolyan.
Na jó.
Nahát…
Kit látnak szemeim!
Nem vártunk vendégeket.
Anyám, apám…
békét kötni jöttünk.
Én nem álltam háborúban veled.
Csak nem az unokám van odabent?
Dehogynem.
Akkor befelé, de nyomban!
Ideje, hogy a névtelen kis eretnek megismerje a nagyit!
Megvan már a neve?
- Majdnem. - Jesszusom, mire fel ez a halogatás?
- A családból választunk neki nevet. - Ez így helyes.
De mielőtt ezt megtesszük, látni akarjuk, milyen család is ez.
Mi a fenét akar ez jelenteni?
Apám, volna valami, amit szeretnék megvitatni magával.
Egy új ügy került a látóterembe, és ha érdekli,
elvállalhatnánk. Együtt.
Ó, azt hittem, saját céget alapítottál.
Ez az ügy egész embert kíván,
és mellette apám szakértelmét.
Értem.
Folytasd!
Mi az ügy?
Van egy Angeline Palmer nevű, szabadnak született, fekete nő.
Itt dolgozott a városban, Shaw-ék alkalmazásában.
Ismerjük őket.
- Igen. Tiszteletre méltó népek. - Nem egészen.
Nos, Shaw-ék kimódolták,
hogyan adhatják el Angeline-t rabszolgának Georgiában 600 dollárért.
Angeline-t a testvérei viszont
kicsempészték a házból, még mielőtt elindulhattak volna Georgiába.
De elkapták őket. A vád emberrablás és testi sértés.
Börtönben ülnek éppen,
és nagyon rájuk férne a képviselet.
Hát, ez elég zavaros ügy. Shaw-éknak jó kapcsolataik vannak.
Miért akarnánk felhívni a figyelmet a Dickinson névre
egy ilyen ügy miatt?
Pontosan ezért kell elvállalnunk.
Lássuk be, apám, a Dickinson név nem cseng túl jól mostanság!
A maga ósdi elvei és az én…
jellemhibáim miatt
egyikünknek sem volt igazán remek évünk.
Ez az ügy új színben tüntetné fel a Dickinson nevet.
Azt jelentené, hogy kiálltunk a jó ügy mellett.
Egy sima, két fordított.
Mit köt, kisasszony?
- Ó, majd meglátod. Mindenki meglátja. - Mit?
Epic kötöttáru érkezik hamar.
Jó reggelt! Csodás napunk van.
Ugye?
A szép idő miatt szinte szökellek.
A madarak is, a méhek is, ugyebár… A pollen, a nektár…
Megvadulok tőle.
Bírnám, ha egy fess úriember elragadna egy kiadós huncutkodásra.
Oké, Maggie kanos.
Emilyhez jöttem. Itthon van?
- Persze. Fent ír. - Hoztál neki valamit?
Írás közben nem zavarnám.
Ó, ő állandóan ír, vagy elmélkedik. Igénye van rá.
Ő az egyetlen, akinek ez a munkája.
Menj csak fel! Örülni fog neked.
Egy sima… egy fordított.
Könyvekbe rejtve Harcaim…
Ki az?
Betty! Bújj be!
Tudom, hogy elfoglalt vagy.
Ugyan! Van valami baj? Csak nem Henry írt?
Nem, Henrytől nem jött semmi. Lassan feladom a reményét, hogy…
Ó, Betty, nagyon sajnálom. Bárcsak tehetnék valamit!
Na, pont ezért jöttem.
Igyekeztél segíteni, én viszont elég elutasító voltam.
Pedig csak a reményt tápláltad bennem.
És ezzel semmi probléma nincsen.
A világra igencsak ráférne, hogy többen így tegyenek.
Nem is tudom, Austin,
beletörődtem, hogy nem politikai nagyságot hagyok örökül.
Hanem a családomat. Titeket.
Akkor gondoljon a gyerekeire! Angeline 11 éves volt.
Képzelje el Emilyt 11 évesen!
Egy idegennek akarták eladni 600 dollárért.
Nagyon fontos neked ez az ügy?
Igen. Ideje változtatni a dolgokon.
Változnak az évszakok, velük együtt az emberek is.
És vagy részesei leszünk ennek az új világnak,
vagy porrá leszünk.
Rendben, elvállaljuk.
Ó, csodás!
Már azt hittem, bejelented, hogy Nebraskába költöztök.
Nem, nem. Itt marad Amherstben, hogy jobbá tehesse.
- Visszakaphatom? - Nem, nem.
Volna valami, amiben segíthetnél nekem.
Éspedig?
Egy új ruhát akarok készíteni.
Elég sok megrendelésem van mostanság…
Jaj, nem azt akarom, hogy te varrd meg.
Én akarom megvarrni.
- Egymagad? - Aha.
Tudom, hogy nem vagyok túl ügyes,
de rém fontos, hogy ezt én magam varrjam meg.
Egy olyan ruhát, amiben írhatok.
Amiben élhetek.
Nagy szükségem lenne szakértő tanácsaidra,
mert nem biztos, hogy ilyen ruha egyáltalán létezik.
Szívesen segítek.
Imádom a kihívásokat.
Remek.
Ülj le!
Megtudjuk a nevét, mielőtt a lányok elviszik a babát?
Nos, igen. Nem látom akadályát.
Sue, volnál szíves?
- Lehetne Csupakaki úr? - Találó.
Bökjétek már ki! Hogy hívják a kisfickót?
Nos, Austinnal úgy döntöttünk…
- Mi a… - Ne már, folytasd! Mondd ki!
- Ki lehet az? - Valaki kopogott.
Jövök már!
Csípjenek meg,
hát milyen fess férfiember áll itt előttem!
A nevem Thomas Wentworth Higginson ezredes.
A remek költőt, Emily Dickinsont keresem!
- Mi az? - …majd máskor kiderül a név.
Emilyt keresi valaki.
Emilyt? Ki?
Egy katona, magas rangú, és fess, mint az istennyila.
A neve meg Wintwig Hansworth Tompton Popcorn.
- Maggie, sztrókot kaptál? - Lassan, Maggie!
Hemsworth Wiggleston Tenterhooks.
Mi?
Thomas Wentworth Higginson ezredes.
A lányuk, Emily Dickinson, az én…
levelezőtársam.
Levelezőtárs? Úgy érti…
- A lányom önnel levelezget? - Igen.
Számos levelet és verset küldött.
Kivételesen jó verseket.
Emily szavai, meseszép, fontos szavai
jelentették a gyógyírt a háború ütötte sebekre.
Különös, de hiába én voltam ott a fronton,
ő az, aki az élményt szavakba tudta önteni.
Hogy lehetséges, hogy ez a nő ily messze a harcoló felektől
meg tudja fogalmazni a háború legmélyebb igazságait?
El kellett jönnöm, hogy találkozhassak vele,
és lássam az otthonát és a családját.
Mikor jöttek rá először, hogy zseni?
Ezzel a ruhával a létezés egészét járom körbe.
A tudat határait feszegetem majd benne.
Azaz nem akarod, hogy földig érjen az alja.
A tudat tisztátalan tud lenni néha.
Igen! Igen! Az!
Könnyen moshatónak kell lennie, hogy mindennap hordhassam,
és felfedezhessem a létezés minden szintjét.
Akkor fehér anyagot használunk. Azt a legegyszerűbb mosni.
Egy fehér ruha?
Igen! Anyaga fény, az a fajta, ami csak tavasszal látható.
Nagyon szép. És a felépítése?
Csatok, akasztók, gombok?
Ha túl sok a gomb, egyedül nem tudom felölteni.
És ha elöl vannak a gombok?
Akkor simán felveheted.
- Ruha, ami elölről gombolható? - Újítunk.
Innováció!
- Elöl gomboljuk. - Adom!
Nézzük a formát!
Ezzel tudunk a legtöbbet elmondani róla.
Abroncs, alsószoknya, karika?
Egyik sem. Egyenes szabást akarok.
Megmondom, mi mást nem akarok.
- Ezt. - Fűző nélkül?
Olyan ruhát akarok, amiben minden tekintetben élhetek.
A fűző sok mindent lehetetlenné tesz.
Elárulok egy titkot. Nem hordok fűzőt.
Azta! Ilyen állat tested van?
Igen is, meg nem is. Elasztánnal formázom a ruhát.
- Divatosnak tűnik… - Hogyne már!
…de az elasztán miatt levegőhöz jutok, ha a varrodában hajolgatok.
Itt is működne?
Nem tudom. Alaktalan ruhára gondolok. Tiszta amorfitásra.
Lesz benne hely, Emily Dickinson, bőven lesz, de legyen!
Nincs fűző, nincs elasztán, kvázi egy munkaruha.
És ez felvet pár kérdést a kiegészítőkről.
- Folytasd! - Milyen szerszámokkal dolgozol?
Nekem ott az olló, a gyűszű…
Nekem meg a ceruza, pár fecni.
Oké.
Gondolom, hurcolni akarod magaddal,
mert ki tudja, mikor jön a múzsa csókja.
Pontosan.
Akkor viszont egyértelműen kell majd pár…
- Zseb. - …zseb. Zseb.
Emily, látogatód jött.
- Foglaljon helyet… - Látogató!
Hozzám? Kicsoda?
Whatsworth Bentley Tiddlywinks ezredes!
Thomas Wentworth Higginson ezredes?
Az az. Én is ezt mondtam.
Itt van? Nálunk?
Lent vár a családdal.
Úristen!
Mit keres itt? Én nem mondtam neki, hogy talizzunk!
Szigorúan szöveges alapú a kapcsolat.
Attól tartasz, nem fog kedvelni?
Nem tudom, mit fog gondolni. Elég lekicsinylően jellemeztem magam.
Azt írtam, kicsiny vagyok, mint az ökörszem,
és a hajam színe mint a gesztenyéé.
Ó, értem. Megszívattad?
Én ugyan le nem megyek. Nem, mi…
Kell egy jó kifogás. Mondd meg neki…
Mondd meg, hogy nem vagyok felöltözve!
És hogy Betty éppen méretet vesz rólam.
Jöjjön vissza máskor!
Hát jó. Egy próbát megér.
De mielőtt lemennék, kötelességem megemlíteni,
hogy ennél fessebb férfiembert nem sokat láttam.
Nem érdekel. Nem vagyok bele szerelmes. Csak visszajelzést kértem a verseimre.
Nem állok készen a személyes találkára. Közel sem.
Még nem is írtam eleget. Ó, még csak most kezdek belejönni.
Évek múlva állok majd készen.
Akkor nem zavar, ha bevetem vörös fürtjeim bűbáját?
Maggie, tedd, amit tenned kell, csak tüntesd el innen!
El sem hiszem, hogy eljött.
Jézusom, Sue! Vajon ő nem lesz ideges?
Hogy kéri a teáját, ezredes?
Gondolom, meg is éhezett a hosszú út végére.
Hozhatok egy szelet marhasültet?
Ó, nem, köszönöm.
Vegetáriánus vagyok.
Milyen etikus!
Akkor hozok zöldséget. Rögvest jövök.
Ezredes úr, elkérhetem a kabátját?
A háború porával borít itt be mindent.
Nagyikám, jöjjön egy szóra!
Jól figyeljen, mert nem mondom el még egyszer!
Az a férfi rendkívül fontos alak.
Író, gondolkodó, forradalmár,
és azért jött el a világ végére, mert csodálja Emily verseit.
Fel tudja ezt fogni? Ő lehet Emily örökségének egyik kulcsa.
Ha teával kínáljuk,
a legszebb készletet vesszük elő.
És ha kávét kér,
akkor vajjal és tojással szolgáljuk fel,
ahogy A Mértékletes Háziasszony javasolja. Remélem, érthető.
Susan Gilbert, te tényleg egy hisztis picsa vagy.
Minden rendben?
Igen. Teát hozunk Higginson ezredesnek.
Hol van Emily?
Ó, azzal van egy kis prücök.
Mármint az, hogy nem jön le.
- Hamarosan itt lesz. - Micsoda udvariatlanság!
Azt hittem, megtanítottuk a jó modorra, de egy apa feladatainak sosincs vége.
Ugyan! Bizonyára lefoglalja az írás.
Gondolom, amikor nagyon belejön, nem foglalkoztatja az idő múlása.
Tejszín? Cukor?
Csak szóljon!
Ó, nem, köszönöm, üresen iszom.
Hatalmas megtiszteltetés megismernem a művész családját.
Meséljenek Emilyről! Milyen lány?
Minden apróság érdekes lehet.
Néha az egyszerű életet élő emberek is nagy dolgokra hivatottak.
Hát…
Emily kétségkívül egyéniség.
- Kissé különc. - Nem tud varrni, főzni, takarítani.
- De sütni, azt nagyon! - Nagyon szereti a virágokat.
Gyakran kapjuk rajta, hogy méhekkel társalog.
Tényleg, mi lett azzal a méhecskével?
Egyéniség, az biztos.
Az hát. Ő a kattant a családban.
Ebben nem volnék annyira biztos.
- A kattant? - Bizony.
Mi, többiek hót normálisak vagyunk.
Egy háborúban álló ország.
Megosztva, a férfiak egyre csak hullanak.
Ez egy kiáltvány az elszigeteltségről és a biztonságról.
Nő vagyok!
A férfiak hullanak!
Én pedig haldoklok,
életem részleteibe kötve,
mint mindannyian.
Maga az apám?
Én a te… Én vagyok az apja.
Dickinsoni csapdába estem.
Ja, ő nem Emily, ha már itt tartunk.
Nem, ő…
Azt hiszem…
Igen. Szerintem ezzel megvagyunk.
Ez lesz az.
Egy új típusú ruha…
új stílusú költészethez.
Biztos, hogy ne varrjam meg neked?
- Pár hét alatt megvan. - Nem, én akarom megvarrni.
Ó, köszönöm, hogy valóra válthatom az álmom, Betty.
Mit mondjak az anyjáéknak?
Hogy nem tudok lemenni.
Mondd meg, hogy…
hogy írok!
Tudod, mit?
Még ha a világot nem is változtathatom meg…
attól még írni fogok.
Még ha senkit nem is érdekel.
Még ha nem is változtat semmin,
hogy volt egyszer egy ember, akit Emily Dickinsonnak hívtak, és itt ült…
ebben a kis szobában…
nap nap után…
és leírta azokat a dolgokat, amiket érzett.
A tea isteni.
Hali! Vinnie vagyok.
Thomas Wentworth Higginson.
De szólítson csak Wentworthnek!
Hogyne!
El a kezekkel, az enyém!
- Nos, most, hogy Lavinia is itt van… - Kanosan.
…essünk túl a bejelentésen?
Ó, igen, az érkezés előtt éppen a fiunk nevét jelentettük volna be.
Azaz végre megvan a neve!
Nem siették el. Már négy hónapos.
Ki vele! Mi lesz már?
- Király! Ki jelenti be? - A baba maga.
- Igaz, Sue? - Igen.
Írt egy levelet.
Hűha, levélíró! Mint a nagynénje.
És hát… Mr. Dickinsonnak címezte.
- Olvassam fel? - Ó, hogyne!
Azon a hangon!
Van külön hang is hozzá?
„Kedves nagyapám…
Már elég régóta ebben a nagy világban élek,
de nevet még nem kaptam.”
És persze Emily a család kattantja.
„Anyám szerint önnek nagyon szép neve van,
így azt kérdezném, kaphatok-e olyan szépet én is.
Ha hajlandó lenne megengedni, hogy egy ilyen apró ember
egy olyan nagy nevet kapjon, mint az öné, kérem, jelezze!”
A kicsit Edwardnak neveztük el.
Már ha megengedi.
Hosszú életem legnagyobb megtiszteltetése.
Ó, Edward! Edward baba!
- Nednek szólítjuk. - Ned baba.
Ez csodás.
- A babának van neve. - Betty, nem is tudtam, hogy még itt van.
Segítettem Emilynek egy új ruhát varrni.
Most megyek.
Gratulálok!
Ó, köszönöm!
És készülhet,
nagyon sok kis öltözetet rendelek majd az unokámnak,
most, hogy tisztességes nevet kapott.
Alig várom, hogy a kis Nedet templomba vihessem,
és féltékennyé tegyem a többi nagymamát.
Hiszen mi másról is szólna a vallás.
Szia!
Betty varrja a ruháinkat.
A legjobb varrónő Amherstben.
Bocsássanak meg egy pillanatra!
Imádom az egyenruhát!
Bejövünk neki.
Emily lejön vajon?
Elnézést, Betty!
Betty a neve, igaz?
Elnézést, de ki kérdezi?
Bocsásson meg, hölgyem!
A nevem Thomas Wentworth Higginson ezredes.
Abban a megtiszteltetésben volt részem,
hogy együtt szolgálhattam az első fekete ezreddel,
azaz az 1. dél-karolinai önkéntesekkel.
Talán hallott felőlük.
Maga Henryvel harcolt.
Nem.
Ő és az emberei magukban harcoltak.
Felfegyverezték magukat, és nekirontottak az ellennek.
Nagyon bátor tett volt.
Volt egy csata… Inkább csetepaté, de annak elég heves.
A konföderációs erők Beaufort felé meneteltek,
és az önkéntesek eléjük kerültek, majd csapdába csalták őket.
Henry is köztük volt.
Akkor ő… Csak nem…
Ó… Henry túlélte a csatát. Ő…
Nagyon is életben van.
Legjobban… Szélben… hallhatod…
S vad legyen a vihar…
Túlharsogni kis Madarat
Meleg szárnyaival…
Nem is mertem remélni.
És…
Hoztam magának valamit.
Henry levelei.
Végre célba értek.
Sokszor mondtam, hogy a kiváló írásművek úgyis elérnek közönségükhöz.
Hölgyem.
Nagyon restellem, hogy még nem jött le, ezredes.
Én nem bánom.
Addig várok, míg muszáj.
Mit számít pár óra egy olyan költőért, mint Emily?
Az emberek akár évszázadokig is várhatnak, míg megértik.
Az járja, hogy a régi ír háborúskodásokban
a klánok közt mindig volt egy megállapodás.
Miszerint mindegy, mennyire fajul el a harc,
mindegy, hányan pusztulnak bele,
a költőknek hajuk szája sem görbülhet.
„Csak a költőket ne!” Ezt mondogatták,
mert kellett valaki, hogy elmesélje a történteket.
Ez Költő volt… ki képes…
Csodás jelentést leszűrni
Közönséges Szavakból…
És elilló olajokból
Madaram van, tavaszi
A Nap… épp most érintette meg a Reggelt…
A Nyár utolsó napjai Csodásak…
Megkötöm Kalapom… Nyakamba rakom a Sálam…
Ősz… Kötésemet felügyeli…
Nincs olyan Fregatt, mint egy Könyv
Télen a Szobámban
Korán kezdtem írni…
Fogtam a Kutyámat…
És lementem a Tengerhez…
Emily! Emily, gyere! Emily…
A Sellők a Pincéből előjöttek Hogy megnézzenek maguknak…
Gyere, Emily! Gyere!
Várjatok!
Érkezem.
A feliratot fordította: Varga Attila