Head uudised, proua Pojeng.
Näen, et teil on uus kübar.
Admiral Soolikarohi.
Te naasite võidukalt oma pikalt teekonnalt allilma.
Armas Iiris, nõnda elegantse kleidiga.
Seal on mesimummud, kõik rakkes ja askeldamas.
Ausalt ka, kes vajaks pidusid, kui sul on aed?
See siin on hooaja seltskonnasündmus.
Näed tööga vaeva või vaevu töötad?
Surm. Mida sina mu aias teed?
Ma pidin sind vaatama tulema, uusi hilpe näitama.
Pagan. Sa oled üles löödud.
Jah, võtsin ennast kokku. Eelmise vestluse ajal olin jube morn, aga nüüd on hästi.
Mis juhtus? Puhkasid välja või…
Töönarkomaanid ei puhka üldse.
Aga mõtlesin asjadest pisut teisiti. Pidin vaid oma suhtumist muutma.
Vau. Olgu. Vii mind siis kurssi.
Mulle tundus, et olin enda vastu liiga karm.
Ma olen nagu see tüüp, keda keegi kunagi näha ei taha.
Keegi ei taha nagu mulla sees lamada, nii et ussid näost välja roomavad.
Ei tahagi.
Aga siis hakkasin mõtlema.
Mis on elu ilma surmata?
See kõik on üks protsess.
Nagu need lilled.
Nad kasvavad mullas, mis on põhimõtteliselt mustus.
Siis puhkevad nad õide, mädanevad ära ja muutuvad uueks mullaks.
See kõik juhtub mitu korda järjest.
See on tsükkel, tips. Sellest ei saa mööda vaadata.
Just. Minul on väga hea meel, et sul parem hakkas.
See ülikond on maru.
Jah. Ma mõtlesin, et ka sinul oleks uut välimust vaja.
Mis praegu viga on? - Küsimus pole välimuses, vaid tundes.
Sa pead kandma midagi, millega ennast loomulikuna tunda.
Riided peavad tekitama tunde, et oled üle prahi, mitte prahis.
Ära kõnni ringi kõigi teiste ootustest kammitsetuna.
Sul on vaja vaeva näha, prl Dickinson.
Sul on sadu avaldamata luuletusi, kõigi aegade parimat luulet.
Ja tähtaeg on juba kukil.
Ei tea, kas jõuad nende riietega küllalt kiiresti töötada.
Mida sa siis… Mida ma peaksin kandma? Ülikonda nagu sina?
Seda ei saa ma ette öelda.
Sa pead endalt küsima: „Mis mulle sobib?
Mis paneks mind süüvima sügavamale kui kunagi varem?
Kaugemale, kui olen iial rännanud?“
Sul on vaja vaeva näha, prl Dickinson. Sul on vormi vaja.
Tead, see kleit tundub tõesti jäigavõitu olevat.
Mulle meeldiks midagi paindlikumat.
Hangi, mida vaja, Emily.
Ole see, kes oled, sest aeg lendab linnutiivul. Tuleb luuletusi kirjutada.
See oli Poeet -
Deemonlikud… saatana nööbid.
Tule lahti.
Vinnie!
Jah? - Ma ei saa seda lollakat kleiti seljast.
Tee mu nööbid lahti.
Miks sa keset päeva kleidi seljast võtad?
Sest ma pean kirjutama, aga korsett on nii pingul, et ei saa hingata.
Loodetavasti ei tule külalisi.
Kes mulle külla tuleks?
Tõsi.
Naised riietuvad tänapäeval idiootselt.
Me peaksime saama ise riietuda ja riidest lahti võtta.
See on täiskasvanule nagu algkõrguse ületamine.
Emily Dickinson, kuidas sa julged naise silueti kahtluse alla panna?
Inspiratsioon tähendab sissehingamist. Kas sa mõistad seda?
Inspiratsiooniks on vaja hingata.
Ma tahan oma laua taga istudes kopsud õhku täis tõmmata.
Olgu, päris pöörane mõte.
Ma ei taha korsetti kanda. - Kõigil on unistusi.
Ma tunnen, kuidas veri vemmeldab. Veri ja luule.
Miski ei takista sul kirjutada, mis?
Miski pole veel takistanud. - Kuigi on üritatud.
Keegi ei takista mul kirjutada, Vinnie.
Sest kirjutamine hoiab mind elus.
Noh, mina olen selleks alati siin.
Pöördu.
Vaata meie õnnelikku peret.
Kõik õnnelikud pered pole ühesugused.
Hea küll.
Etskae…
Keda näha. - Me ei oodanud külalisi.
Ema, isa…
me tulime rahu sobitama.
Mina pole teiega kunagi sõjajalal olnud.
Kas mu pojapoeg on seal?
Tema ise.
Tulge siis kohe sisse. Nimetu väike pagan peab oma vanaema Cookiet tundma õppima.
Kas olete juba nime välja valinud?
Peaaegu. - Püha jumal, mida siin venitada?
Me tahame nime suguvõsast valida. - Mis on igati sünnis.
Aga enne peame teadma, milline suguvõsa meil on.
Mida see veel tähendab?
Isa, ma tahan sinuga ühte asja arutada.
Üks uus kohtuasi tõmbas mu tähelepanu ja kui see sind huvitab,
võime selle koos vastu võtta.
Ma arvasin, et asutasid oma büroo.
See juhtum nõuab kogu mu energiat,
aga lisaks sellele ka sinu ekspertteadmisi.
Või nii.
Jätka. Mis olukord on?
On üks noor vabana sündinud mustanahaline naine Angeline Palmer.
Ta töötas linnas Shaw'de perekonna teenijana.
Me tunneme Shaw'sid.
Jah, viisakad inimesed. - Mitte päris.
Nimelt nuputasid Shaw'd välja plaani,
kuidas müüa Angeline 600 dollari eest Georgiasse orjaks.
Angeline'i vennad päästsid ta,
toimetades ta majast välja, enne kui Shaw'd lahkusid.
Aga vennad tabati ning said süüdistuse inimröövis ja kallaletungis.
Need mehed istuvad praegu vanglas
ja sooviksid, et meie neid esindame.
See on segane lugu. Shaw'del on palju sidemeid.
Miks me peaksime Dickinsonide nimele sellist tähelepanu tõmbama?
Seepärast tulekski see juhtum võtta.
Olgem ausad, paps, Dickinsonide nimi pole praegu au sees.
Sinu ajast ja arust toetus viigidele ja minu, noh…
nõrkused
pole parimat aastat tähendanud.
Selle juhtumi vastuvõtmine annaks Dickinsoni nimele uue tähenduse.
See tähendaks, et seisame õigete asjade eest.
Parempidi, pahempidi.
Mida sa kood?
Küll näed. Kõik näevad. - Mida?
Eepiline lõngapomm on tulekul.
Tere hommikust. Täna on ilus päev.
Eks ole ju? Mul on selle ilusa ilma pärast tragi tunne.
Linnukesed ja mesilased, teate? Õietolm, nektar.
Tekitab pisut metsiku tunde.
Tore, kui mõni nägus härrasmees mind kuskile hullama viiks.
Maggie kiimleb.
Ma otsin Emilyt. Kas ta on siin?
Ta kirjutab üleval. - Kas tõid talle midagi?
Ma ei taha tema kirjutamist segada.
Ta kirjutab või mõtleb alati. Emily peab mõtlema.
Tema on meist ainus, kes seda tegema peab. Mine üles. Tal on rõõm sind näha.
Parempidi… Pahempidi.
Mu Sõjad peidus Raamatuis -
Kes on?
Betty. Tule sisse.
Tean, et sul on tegemist.
Pole midagi. Kas miski on valesti? Kas kuulsid midagi Henry kohta?
Ei, Henryst pole midagi kuulda. Ma ei loodagi enam…
Betty, mul on nii kahju. Tahaksin kuidagi abiks olla.
Ei, kuule. Seepärast ma tulingi.
Sest sa oled üritanud mind aidata, aga mina olin liiga range.
Sa püüdsid mulle ainult lootust anda.
Ja selles pole midagi halba, üldse mitte.
Maailmas oleks vaja rohkem inimesi, kes püüavad üksteist aidata.
Ma ei tea, Austin.
Ma leppisin juba sellega, et mu pärandiks pole poliitika.
Minu tõeliseks pärandiks on siinsed inimesed, minu pere ja lapsed.
Mõtle siis oma lastele. Angeline oli 11-aastane.
Mõtle Emilyle selles eas.
Nad üritasid teda 600 dollari eest võõrale müüa.
See läheb sulle tõesti korda, mis?
Jah. Asjadel on aeg muutuda.
Aastaajad vahelduvad ja ühiskonnad niisamuti.
Ja me võime olla uue maailma osa
või põrmu variseda.
Võtame selle juhtumi.
Imetore. Ma kartsin, et teatad Nebraskasse kolimisest.
Ei, ta jääb siia Amhersti ja püüab selle paremaks muuta.
Annad ta tagasi? - Ei.
Niisiis, mul oleks tegelikult millegagi sinu abi vaja.
Millega? - Ma tahan uue kleidi teha.
Mul on ateljees tellimusi üle pea…
Ma ei taha, et selle mulle teed. Ma tahan selle ise teha.
Ise? - Jah.
Ma tean, et olen halb õmbleja,
aga on väga tähtis, et selle endale teeksin.
Kleidi, millega kirjutada saaksin.
Kleidi, millega elada saaksin.
Niisiis, mul oleks vaja sinu ekspertnõu.
Sest ma pole kindel, et selliseid kleite on varem tehtud.
Noh, ma aitan heameelega.
Ma naudin uute mudelite väljakutset.
Tore.
Võta istet.
Öelge meile nimi, enne kui tüdrukud lapse ära viivad.
Jah. Nüüd võib seda teha.
Sue, kas võtad au endale?
Kuidas sobiks Söör Kakakott? - Täpne.
Me kuulame. Kuidas seda poisut kutsuda?
Noh, Austin ja mina otsustasime…
Mida… - Ei, jätka. Ütle välja.
Kes seal on? - Keegi on ukse taga.
Tulen!
Issaristike, mis ontlikku härrasmeest ma siin enda ees näen?
Minu nimi on kolonel Thomas Wentworth Higginson.
Tulin suure poeedi Emily Dickinsoni juurde.
Mis see on? - …teine kord.
Emilyle tuli külaline.
Emilyle? Kes?
Sõjaväelane, kõrge ohvitser, hirmus nägus.
Tema nimi on Wintwig Hansworth Tompton Popcorn.
Maggie, kas sa said insuldi? - Ütle aeglaselt, Maggie.
Hemsworth Wiggleston Tenterhooks.
Mida?
Kolonel Thomas Wentworth Higginson.
Teie tütar Emily Dickinson on minu…
nähtamatu kirjasaatja.
Kirjasaatja? Tähendab…
Ta kirjutas teile? - Jah.
Saatis palju kirju ja luuletusi.
Erakordseid luuletusi.
Emily sõnad, tema vaimustavad ja vajalikud sõnad
on keset sõja meelehärmi mu hinge võidnud.
Kuidagiviisi olen küll mina rindel olnud,
aga ometi suutis tema seda kogemust kirjeldada.
Kuidas on võimalik, et see naine, kes on lahinguväljast nii kaugel,
tundub kõnelevat selle sügavamaid ja süngemaid tõdesid?
Pidin tulema temaga kohtuma, muidugi ka tema kodu nägema ja ta peret kohtama.
Millal te esimest korda tema geniaalsust märkasite?
Ma teen selle kleidiga tervele elule ringi peale.
Ma rändan teadvuse äärealadele välja.
Hea küll, seelikusaba ei tohi siis maas lohiseda.
Teadvus on kõntsane.
Jah. Jah!
Ja see peab olema kergesti pestav, et saaksin seda iga päev kanda,
kui jooksen läbi kogemuse dimensioonide.
Kleit peab seega valge olema. Seda on kõige lihtsam pesta.
Valge kleit?
Jah. Tehtud valgusest, mida näeb ainult kevadel.
Väga tore. Aga selle ülesehitus?
Haagid, konksud, nööbid?
Kui nööpe on palju, vajan riietumisel abi. - Aga kui nööbid oleksid eespool?
Siis saad selle ise selga panna.
Rinnanööpidega kleit? - Teistmoodi.
Uuenduslik!
Nööbid ainult rinnal. - Vinge.
Nüüd aga räägime kujust.
Sellega saame tõelise avalduse teha.
Turnüürid, alusseelikud, krinoliin?
Ma ei taha midagi sellist. Olgu voolujooneline.
Tead, mida ma veel ei taha?
Seda. - Korsetita?
See kleit peab laskma mul kõiki võimalusi nautida.
Korsetiga on liiga paljud asjad võimatud.
Võin sulle saladuse usaldada. Mina ei kanna korsetti.
Pagan. Su keha ongi lihtsalt selline?
Jah ja ei. Ma kasutan elastikut kleidi vormimiseks.
Näen stiilne välja… - Tõsi.
Aga elastik laseb mul hingata, kui ateljees kummardun ja küürutan.
Kas see sobiks?
Ei tea. Ma ei taha mingit kuju. Täielikku kujutust.
Siis jääb palju hingamisruumi, Emily Dickinson, aga olgu peale.
Sa ei taha korsetti ega elastikut. Vormiriietus töötamiseks.
See tekitab vahendite küsimuse.
Täpsusta. - Mis töövahendeid sa oma töös vajad?
Minul on näiteks käärid ja sõrmkübar…
Mina vajan ainult pliiatsit ja paberilehti.
Hüva.
Ja ma eeldan, et tahad neid kaasas kanda, kus iganes inspiratsioon sind tabab?
Just nii.
Sel juhul on sul igatahes vaja…
Taskuid. - …taskuid. Taskuid.
Emily, keegi tuli sinu juurde.
Istuge… - Külaline.
Külaline? Kes?
Kolonel Whatsworth Bentley Tiddlywinks. - Kolonel Thomas Wentworth Higginson?
Jah, seda ma ju ütlesingi.
Ta on siin? Meie majas?
All sinu pere juures, ootab sind.
Issand. Mida ta siin teeb? Ma ei öelnud, et tahan päriselt kohtuda.
Meil on kirjalik suhe.
Kas muretsed, et sa ei meeldi talle päriselt?
Ma ei tea, mida ta arvab. Kirjeldasin ennast vähendavalt.
Ütlesin, et olen tilluke käblik, et juuksed on kastanimuna värvi.
Selge pilt. Tõmbasid ta haneks?
Ma ei saa alla minna. Ei, me peame ettekäände leidma. Ütle talle…
Ütle talle, et ma pole riides.
Et Betty võtab siin minu mõõte. Ta peab mõni teine päev tagasi tulema.
Hea küll. Eks teen proovi.
Aga enne on minu kohustus sulle öelda,
et ta on üks nägusamaid mehi, keda näinud olen.
Vahet pole, ma ei armasta teda. Tahtsin luuletuste kohta tagasisidet.
Ma pole veel valmis temaga kohtuma. Kaugel sellest.
Olen liiga vähe kirjutanud. Alustasin alles. Olen aastate pärast valmis.
Sa ei pahanda, kui ta oma punastesse juustesse mässin?
Maggie, tee mida iganes, aga saada ta ära. Uskumatu, et ta tuligi.
Issake, aga Sue? Kas ta saab pahaseks?
Kuidas te teed joote, kolonel?
Ja teil on pärast nii pikka teekonda kindlasti kõht tühi.
Kas võin teile praesinki pakkuda?
Ei, aitäh. Ma olen taimetoitlane.
Kui eetiline.
Siis toon ma teile köögivilju. Üks hetk.
Kas te võiksite pintsaku seljast võtta, kolonel?
Te ajate kõik kohad kodusõja tolmu täis.
Vanaema Cookie, räägime korraks.
Kuula mind nüüd hoolega.
Ta on väga tähtis mees.
Ta on kirjanik, mõtleja, revolutsionäär
ja tuli siia, sest imetleb Emily luuletusi.
Kas sa ei mõista? Ta võib kunagi Emily pärandi eest vastutada.
Me pakume talle teed
ja kasutame selleks parimat serviisi.
Ja kui ta kohvi küsib, serveerime seda magusa või ja munadega,
nagu „Kokkuhoidlik koduperenaine“ soovitab. Arusaadav?
Susan Gilbert, sa oled tõepoolest käre mutt.
Kas kõik on hästi?
Jah, me hakkame kolonel Higginsonile teed pakkuma.
Kus Emily on?
Tekkis väike viperus.
Ta ei tule alla.
Ta tuleb kindlasti kohe. - Ebaviisakas.
Arvasin, et õpetasime talle kombeid, aga isa töö ei lõpe iial.
Üldse mitte. Ta kirjutab kindlasti.
Kujutan ette, et kui talle vaim peale tuleb, siis aeg lihtsalt hääbub.
Kas te soovite koort ja suhkrut, kolonel?
Öelge ainult.
Ei, ma joon ilma.
Selline au on tutvuda kunstniku perega.
Rääkige mulle Emilyst. Milline ta on?
Iga pisiasi on tähtis.
Mõnikord teevad väikeste eludega inimesed väga suuri asju.
Noh…
Emily on unikaalne.
Ta on omamoodi veidrik. - Ei oska õmmelda, süüa teha, koristada.
Aga küpsetada oskab küll. - Ta on, nagu, suur lillefänn.
Kunagi rääkis mesilastega. - Jah, mis sellest mesilasest sai?
Ta on põhimõtteliselt väga unikaalne inimene.
Jah. Ta on kindlasti perekonna kuutõbine.
Ma poleks nii kindel.
Kuutõbine? - Jah.
Tähendab, kõik teised on päris normaalsed.
Sõjajalal riik.
Lõhestatud, mehed langevad.
See on avaldus äralõigatuse ja turvatunde kohta.
Mina olen naine. Mehed on suremas!
Ja mina olen suremas,
oma elu üksikasjadesse kootult,
nagu me kõik.
Kas sa oled mu isa? - Ma olen… olen ta isa.
Lõksu püütud Dickinson.
Muide, see pole Emily.
Ei, see…
Ma arvan…
Jah. See peaks asja ära ajama.
Just nii.
Uutmoodi kleit…
uutmoodi luule jaoks.
Kas sa kindlasti ei taha, et selle sulle teen?
See võtaks mõne nädala. - Ei, ma tahan ise valmistada.
Aitäh, et aitasid mul täna unistada, Betty.
Mida ma su perele ütlen?
Ütle, et ma ei saa alla tulla.
Ütle neile…
et ma kirjutan.
Tead mis?
Isegi kui ma ei saa maailma muuta…
kirjutan ma ikka.
Isegi kui kedagi ei huvita.
Isegi kui pole mitte mingit tähtsust,
et kunagi oli keegi Emily Dickinson, kes istus…
selles toapugerikus…
päevast päeva…
ja pani kirja asju, mida ta tundis.
Tee on maitsev. - Tere. Mina olen Vinnie.
Thomas Wentworth Higginson.
Aga kutsu Wentworthiks.
Muidugi.
Käed eemale. Ta on minu.
Nüüd kui Lavinia siin on… - Kiimakott.
…võiksime suure teadaande teha.
Enne teie tulekut tahtsime oma lapse nime välja öelda.
Te valisite viimaks nime. - See võttis aega. Laps on neljakuune.
Öelge juba. Öelge!
Lahe! Kumb ütleb? - Tegelikult ütleb laps ise.
Eks, Sue? - Jah.
Ta kirjutas kirja.
Vau, ta kirjutab kirju nagu ta tädi.
See on hr Dickinsonile adresseeritud.
Kas loen ette? - Aga palun.
Tee seda häält.
Häält?
„Kallis vanaisa…
ma olen olnud selles ilmas juba nii palju päevi,
aga mul pole veel nime.“
Jah, Emily on kuutõbine.
„Minu ema ütles, et sinul on väga ilus nimi,
ja ma palun endale samasugust.
Kui sa oled nõus, et nõnda pisikesel mehikesel
võib olla selline suur nimi nagu sinul, siis palun ütle mulle.“
Lapse nimeks saab Edward nagu sinul, isa.
Kui sa selleks loa annad.
See on minu pika elu suurim au.
Edward. Väike Edward.
Hakkame teda Nediks kutsuma. - Väike Ned.
See on ilus.
Lapsel on nüüd nimi. - Betty, ma ei teadnud, et sina siin oled.
Aitasin Emilyt uue kleidiga.
Hakkan minema.
Õnnitlen.
Aitäh.
Ja ole valmis.
Ma hakkan oma pojapojale pühapäevaülikondi tellima,
nüüd kui ristinimi on olemas.
Viimaks ometi saan väikese Nedi kirikusse viia
ja teised vanaemad kadestama panna. - Selle jaoks religioon ongi.
Nägemist. - See oli Betty. Ta on meie rätsep.
Jah. Ta on Amhersti parim õmblejanna.
Vabandage mind korraks.
Äge munder.
Me vist meeldime talle.
Kas Emily tuleb alla?
Vabandust, Betty.
Te olete Betty, eks?
Vabandust? Kes küsib?
Andestust, proua.
Olen kolonel Thomas Wentworth Higginson.
Mul oli suur au teenida koos Uniooni esimese mustade sõdurite rügemendiga,
Esimeste Lõuna-Carolina Vabatahtlikega.
Olete ehk kuulnud.
Võitlesite koos Henryga.
Ei.
Ei, ta võitles ise, koos oma meestega.
Nad hankisid endale ise relvad ja jooksid vaenlasele vastu.
See oli vapper tegu.
Toimus lahing… Tegelikult kokkupõrge, aga päris äkiline.
Konföderatsiooni armee marssis Beauforti
ja Lõuna-Carolina Vabatahtlikud läksid ja lõikasid tee ära… varitsesid.
Henry oli nende seas.
Kas ta… kas ta…
Henry jäi lahingus ellu. Ta…
Ta on vägagi elus.
Ja kõlab kõige kaunimalt
just tõusvas - Tormihoos -
See väike Lind nii paljudel
on hoidnud hinge sees -
Ma ei julgenud loota.
Ja…
Ma tõin teile midagi.
Henry kirjad.
Viimaks kohal.
Ma ütlen alati, et head kirjutised jõuavad viimaks publikuni.
Proua.
Vabandust, et ta pole veel alla tulnud, kolonel.
Pole lugu.
Ootan nii kaua, kui vaja.
Mis on tund või paar sellisele poeedile nagu Emily?
Tema mõistmiseks tuleb ehk sajandeid oodata.
Teate, vanasti öeldi Iiri sõdade ajal, et klannid leppisid omavahel kokku.
Et ükskõik, kui veriseks sõda kujunes,
ükskõik, kui paljud maha notiti,
tuli poeete alati säästa.
„Ärge tapke poeete,“ ütlesid nad,
sest poeedid pidid pärast selle loo rääkima.
See oli Poeet - tema Just -
Annab kirka maine
ka argisele Teole -
Jumitu ta paine
On kevadine Lind
Päike - Hommikut ta paitas -
Õndsust Suve lõpus tunda -
Ma Tanu seon - Ma Salli sean -
Sügis - valvas mu Kudumist -
Eks künnab Raamat merd kui Laev
Ma Talvel oma Toas
Ma tõusin Vara -
Koeraga -
Mere äärde läksin -
Emily. Emily, tule! Emily…
Siis Näkineiud Keldrist Veel kaema tulid mind -
Tule, Emily. Tule.
Oodake mind.
Ma tulen.
Tõlkinud Janno Buschmann Luuletõlge Doris Kareva