Vær hilset, fru Pæon. De har fået ny kyse.
Admiral Regnfang.
De vender sejrrig tilbage fra Deres lange rejse i underverdenen.
Søde Iris, i så elegant en kjole.
Der er min humlebier jo. Fuldt optaget.
Hvad skal man med selskaber, når man har en have?
Det her er sæsonens sociale begivenhed.
Her arbejdes nok hårdt.
-Døden. Hvad laver du i min have? -Jeg vil bare sige hej. Se mit nye kluns.
Du er søreme pyntet op.
Jeg har taget mig sammen. Jeg var totalt nede sidst. Alt er fint nu.
-Hvad er der sket? Har du hvilet dig? -Arbejdsnarkomaner holder ikke ferie.
Jeg ser lidt anderledes på tingene. I et nyt perspektiv.
Jamen, så fortæl.
Jeg følte, jeg havde været lidt hård ved mig selv.
Jeg er ham, som ingen vil møde.
Folk gider ikke ligge i jorden med orme ud af ansigtet.
Nej, de gør ej.
Men så kom jeg til at tænke på...
Uden døden, hvad er så livet?
Det hele er én lang proces.
Ligesom blomsterne. De vokser i jord, som jo sådan set bare er skidt.
Så blomstrer de, og bagefter rådner de og bliver til mere jord.
Og det samme sker igen og igen. Det er en cyklus. Sådan er det sgu bare.
Ja. Jeg er glad for, at du har fået det bedre.
Det sæt tøj er forrygende.
Ja. Jeg har også tænkt på, at du trænger til et nyt look.
-Ser jeg ikke godt ud? -Det handler om, hvordan du føler dig.
Du skal gå klædt i noget, der føles som dig.
Du skal føle dig godt tilpas i dit tøj.
Du skal ikke lade dig snøre ind af alle andres forventninger.
Du skal arbejde, Dickinson.
Du har en masse uudgivne digte, i hundredvis, verdens største digte.
Og du har en stram deadline. Arbejder du hurtigt nok i den slags tøj?
Så... hvad skal jeg tage på? Et jakkesæt?
Det kan jeg ikke sige dig. Spørg dig selv: "Hvad virker for mig?
Hvad får mig til at grave dybere end nogensinde før?
Rejse længere end nogensinde?"
Du skal arbejde, Dickinson. Du må have en uniform.
Jeg synes faktisk også, at den kjole er lidt stiv.
Jeg vil gerne have noget mere smidigt.
Gå klædt, som du vil, Emily. Vær dig selv, for tiden går stærkt.
Skriv dine digte.
Det var en digter
Dæmoniske... djævleknapper.
Kom nu.
Vinnie!
-Ja? -Jeg kan ikke få den dumme kjole af.
-Knap mig op! -Nu? Det er jo midt på dagen.
Jeg skal skrive, og det korset er så stramt, at jeg ikke kan få luft.
-Jeg håber ikke, du får besøg. -Hvem skulle besøge mig?
Sådan.
Kvinder nu om dage klæder sig tåbeligt. Vi burde selv kunne klæde os af og på.
Det må være et grundkrav til en voksen.
Emily Dickinson, sår du tvivl om en dames skikkelse?
Inspiration betyder indånding, ved du det? Man er nødt til at kunne trække vejret.
Jeg vil sidde ved mit bord og fylde mine lunger helt op.
Nå, sikke en skør idé.
-Jeg vil ikke gå med korset. -Alle har drømme.
Jeg kan mærke blodet strømme. Blodet og poesien.
Intet kan forhindre dig i at skrive.
-Det er ikke sket endnu. -Folk har ellers forsøgt.
De kan ikke forhindre mig i at skrive. For mine digte holder mig i live.
Ja, og jeg vil altid støtte dig i det.
Vend dig om.
-Se lige os. En lykkelig familie. -Ikke alle lykkelige familier er ens.
Okay.
Nå? Javel...
-Se, hvem det er. -Vi ventede ikke gæster.
Mor, far...
Vi vil slutte fred.
Vi har jo aldrig været i krig.
-Ligger mit barnebarn dernede? -Det gør han.
Så kom straks indenfor.
Den navnløse lille hedning skal møde bedstemor Cookie.
Nå, har I valgt et navn?
-Næsten. -Gudfader, hvad venter I på?
-Vi vil give ham et slægtsnavn. -Det er på sin plads.
Men vi må vide, hvad vi er for en slægt.
Hvad betyder det?
Far, der en sag, jeg gerne vil drøfte med dig.
En ny sag, jeg har fået forelagt. Hvis det interesserer dig,
kan vi måske føre den sammen.
Du har jo startet eget firma.
Denne sag vil kræve al min energi,
men ydermere din grad af ekspertise.
Javel.
Fortæl. Hvad går situationen ud på?
Det er en ung, frifødt sort kvinde ved navn Angeline Palmer.
Hun var tyende her i byen for Shaw-familien.
Dem kender vi da.
-Ja, hæderlige menneske. -Ikke ligefrem.
Shaw-familien udtænkte en plan,
så de kunne sælge Angeline som slave i Georgia for 600 dollars.
Hendes brødre reddede hende.
De smuglede hende ud af huset, før Shaw rejste,
men de blev fanget og sigtet for kidnapning og overfald.
De mænd sidder nu i fængsel og vil sætte stor pris på vores bistand.
Det bliver noget rod. Shaw har gode forbindelser.
Hvorfor skabe så stor opmærksomhed om navnet Dickinson?
Det er jo derfor, vi bør tage sagen.
Se det i øjnene, far. Navnet Dickinson har det ikke ret godt.
Med dine støvede whig-holdninger og mine...
...svagheder har vi to ikke haft det bedste år.
Den sag vil give navnet Dickinson en ny betydning.
At vi står for noget rigtigt.
En ret... og to vrang.
Hvad strikker du?
-Du får se. Alle får det at se. -Se hvad?
Der er den vildeste garnbombe på vej.
Godmorgen. Dejligt vejr.
Ja, er det ikke? Jeg bliver helt kåd af det fine vejr.
Blomsterne og bierne, du ved? Pollen, nektar.
Jeg føler mig lidt vild.
Jeg gad godt tumle rundt derude med en flot herre.
Nå, Maggie er liderlig.
Er Emily hjemme?
-Hun sidder deroppe og skriver. -Har du noget til hende?
Så vil jeg ikke forstyrre hende.
Hun skriver altid. Eller tænker. Emily er nødt til at tænke.
Det er hun den eneste af os to, der skal. Gå bare op. Hun bliver glad.
En ret... to vrang.
Mine krige er lagt væk i bøger -
Hvem er det?
Betty. Kom ind.
Jeg ved, du har travlt.
Det er fint. Er der sket noget? Du har stadig ikke hørt fra Henry?
Nej, ingenting fra Henry. Jeg har nærmest givet op.
Det gør mig ondt, Betty. Gid jeg kunne gøre noget.
Nej, det var jo derfor, jeg kom.
Du har forsøgt at hjælpe mig, og jeg var alt for hård ved dig.
Du ville bare give mig håb.
Og det er der ikke noget galt med. Slet ikke.
Verden har brug for flere, som gør den slags for andre.
Jeg ved ikke.
Jeg har accepteret, at mit... eftermæle ikke bliver inden for politik.
Mit sande eftermæle er lige her. Min familie, mine børn.
Så tænk på dine børn. Angeline var 11 år gammel.
Tænk på Emily i den alder.
De forsøgte at sælge hende til en fremmed for 600 dollars.
-Du brænder virkelig for det her. -Ja, det er blevet tid til forandring.
Årstiderne skifter. Og samfund forandrer sig.
Vi kan enten deltage i den nye verden, eller vi kan smuldre hen.
Vi tager sagen.
Hvor dejligt. Jeg var bange for, at I flyttede til Nebraska.
Nej. Han bliver her i Amherst og ser, om han kan gøre det til et bedre sted.
-Skal jeg tage... -Nej.
Der er faktisk noget, du kan hjælpe mig med.
-Nå? Hvad er det? -Jeg vil lave en ny kjole.
Jeg er lidt bagud i butikken...
Nej, du skal ikke lave den til mig. Jeg vil selv sy den.
-Dig? -Ja.
Jeg ved godt, jeg ikke er god til at sy, men det er vigtigt, at jeg selv syr den.
En kjole, jeg kan skrive i.
En kjole, jeg kan leve i.
Så jeg har brug for din ekspertrådgivning,
for jeg tror ikke, der findes sådan en kjole.
Jamen, jeg skal gerne hjælpe.
Jeg elsker udfordringen ved et nyt mønster.
Skønt.
Tag en stol.
Før pigerne går med barnet, må vi så høre hans navn?
Ja, det kan vi vel godt sige.
Sue, vil du have æren?
-Hvad med Skidefrans? -Præcis.
Vi er lutter øren! Hvad kalder I ham?
Jo... Austin og jeg har besluttet...
-Hvad... -Sig det nu.
-Hvem er det? -Der kommer nogen.
Jeg kommer!
Milde Moses, hvem er dog dette pragteksemplar af en mand?
Mit navn er oberst Thomas Wentworth Higginson.
Jeg skal møde digteren Emily Dickinson.
Hvad er det så?
-Der er besøg. Til Emily. -Emily? Hvem er det?
En militærmand. Højtstående officer. Flot som bare pokker.
Han hedder Wintwig Hansworth Tompton Popcorn.
-Har du fået et slagtilfælde? -Sig det langsomt.
-Hemsworth Wiggleston Tenterhooks. -Hvad?
Oberst Thomas Wentworth Higginson. Deres datter, Emily Dickinson, er min...
-...usete penneven. -Penneven? Mener De...
-Har hun skrevet til Dem? -Ja.
Mange breve. Og digte.
Helt enestående digte.
Emilys ord, hendes fortræffelige og nødvendige ord,
har været en lindring for mig midt i krigens rædsler.
Selvom det er mig, der har været ude ved fronten,
er det hende, der har indfanget oplevelsen.
Hvordan kan det lade sig gøre, at en kvinde så langt fra slagmarken
fortæller dens dybeste og mørkeste sandheder?
Jeg var nødt til at møde hende. Se hendes hjem og møde hendes familie.
Hvornår opdagede I, at hun var et geni?
Jeg skal kredse om tilværelsen i sin helhed i den kjole.
Jeg skal rejse til det yderste af bevidstheden.
Okay, så må sømmen ikke slæbe. Bevidstheden kan være mudret.
Ja! Det er... Ja.
Og nem at vaske, så jeg kan bære den hver dag i alle erfaringens dimensioner.
Så skal den være hvid. Hvid er nemmest at vaske.
En hvid kjole?
Ja. Lavet af lys. Det lys, som kun findes om foråret.
Meget fint. Og hvad med udformningen? Spænder, kroge, knapper?
-Så skal nogen hjælpe mig den på. -Hvad hvis den knappes foran?
Så kan du selv tage den på.
-Knapper foran? -Anderledes.
Nyskabende!
-Knapper hele vejen ned foran. -Elsker det.
Nu skal vi tale om formen. Det er her, man virkelig sender et signal.
Tournure, underskørt, bøjle?
Ingen af delene. Den skal være moderne. Og heller ikke sådan et.
-Det her. -Intet korset?
Den her kjole skal lade mig leve i hver eneste mulighed.
Korsetter gør alt for meget umuligt.
Vil du høre en hemmelighed? Jeg går ikke med korset.
Vildt! Ser din krop bare sådan ud?
Ja og nej. Jeg bruger elastik til at forme kjolen.
-Jeg ser stadig smart ud, -Ja.
men med elastik kan jeg få luft, når jeg bukker mig ned i butikken.
Kan du bruge det?
Det ved jeg ikke. Jeg tænker ingen form. Ren formløshed.
Det er meget plads at trække vejret i, Emily Dickinson. Men fint.
Intet korset, ingen elastik. En uniform, du kan arbejde i.
Nå ja, så er der spørgsmålet om værktøj.
-Ja? -Hvilke redskaber arbejder du med?
Jeg har jo min saks, mit fingerbøl...
-Jeg bruger bare en blyant. Og lidt papir. -Godt.
Og det vil du vel gerne have på dig, hvis inspirationen skulle ramme?
Nemlig.
Så får du helt sikkert brug for nogle...
-Lommer! -Lommer.
Emily, du har besøg.
En gæst.
En gæst? Hvem?
-Oberst Whatsworth Bentley Tiddlywinks. -Oberst Thomas Wentworth Higginson?
-Ja, det sagde jeg jo. -Er han her? I vores hus?
-Nede hos din familie. Han venter. -Du godeste.
Hvad laver han her? Jeg ville ikke mødes. Vores forhold er ren tekst!
Tror du ikke, han kan lide den ægte dig?
Jeg ved ikke, hvad han vil tænke. Jeg beskrev mig selv som lillebitte.
At jeg var lille som en gærdesmutte, og at mit hår var kastanjebrunt.
Javel ja. Det er jo catfishing.
Jeg kan ikke gå derned. Nej, vi finder på en undskyldning. Sig...
Sig, at jeg ikke er klædt på. At Betty er i gang med at tage mål.
Han må komme en anden dag.
Okay, så prøver jeg det. Men jeg føler, det er min pligt at sige,
at han er en af de flotteste mænd, jeg har set.
Jeg er ikke forelsket i ham. Jeg ville bare have feedback på mine digte.
Jeg er ikke klar til at møde ham. Slet ikke.
Jeg har ikke skrevet nok. Jeg er først klar om flere år.
Så jeg må gerne vikle mit kønne, røde hår om ham?
Gør, hvad du vil. Bare få ham ud. Tænk, at han er kommet.
Gud, Sue! Bliver Sue nu vred?
Hvad bruger De i teen, oberst? De må være sulten efter den lange rejse.
Kunne De tænke Dem et stykke skinke?
Nej, ellers tak. Jeg er faktisk vegetar.
Hvor etisk. Så henter jeg nogle grøntsager. Lige et øjeblik.
Vil De ikke tage jakken af, oberst? Der kommer borgerkrigsstøv overalt.
Bedstemor Cookie, må jeg tale med dig?
Nu skal du høre godt efter.
Den mand derude er meget vigtig.
Han er forfatter, tænker og revolutionær.
Han er rejst helt herud, fordi han beundrer Emilys digte.
Forstår du ikke, at han kan blive afgørende for Emilys eftermæle?
Så nu serverer vi te for ham, og vi bruger vores fineste porcelæn.
Og hvis han beder om kaffe, serverer vi den med sødt smør og hele æg,
som Den sparsommelige husmor foreslår. Er du med?
Susan Gilbert, du er sgu en sej kælling.
Er alt i orden?
Ja, vi henter lige te til oberst Higginson.
-Hvor er Emily? -Uh, der er et lille problem.
Hun kommer ikke ned.
-Hun kommer nok snart. -Ubehøvlet.
Jeg troede, vi havde opdraget hende, men en far er aldrig færdig.
Helt i orden. Hun skriver sikkert.
Når hun sidder midt i et flow, opløses tiden formentlig.
Vil De have fløde og sukker, oberst?
-De skal bare sige til. -Nej tak, jeg drikker den ren.
Sikke en ære at møde kunstnerens familie. Fortæl mig alt om Emily. Hvordan er hun?
Kom nu, alle detaljer.
Nogle mennesker med små liv udretter meget store ting.
Tja...
Emily er... unik.
-Hun er lidt en sær snegl. -Hun kan ikke sy, lave mad og gøre rent.
-Men hun kan bage. -Hun går meget op i blomster.
-Hun taler også med humlebier. -Ja, hvad blev der af den bi?
-Hun er et meget unikt menneske egentlig. -Ja, hun er den skøre i familien.
Det ved jeg nu ikke.
-Den skøre? -Ja. Vi andre er jo ret normale.
Et land i krig!
Splittet. Mændene falder.
Dette er en erklæring om isolation og sikkerhed.
Jeg er en kvinde.
Mændene dør!
Og jeg dør!
Strikket ind i detaljerne af mit liv,
som vi alle er.
-Er du min far? -Jeg er din... Jeg er hendes far.
At være fanget som Dickinson.
-Det er i øvrigt ikke Emily. -Nej...
Jeg tror...
-Ja, jeg tror, det bliver godt. -Der er den.
En ny slags kjole...
...til en ny slags poesi.
Skal jeg ikke sy den for dig?
-Det tager kun et par uger. -Nej, jeg vil selv.
Tak, fordi du hjalp mig med at drømme.
-Hvad skal jeg sige til dem? -Sig, jeg ikke kan komme ned.
Sig...
...jeg skriver.
Ved du hvad?
Selv hvis jeg ikke kan forandre verden...
...vil jeg alligevel skrive.
Selvom folk er ligeglade.
Selvom det ikke gør nogen forskel...
...at en person ved navn Emily Dickinson sad...
...i dette lille rum...
...dag efter dag...
...og skrev ting, bare fordi hun følte dem.
-Det er en dejlig te. -Hej. Jeg hedder Vinnie.
Thomas Wentworth Higginson. Bare kald mig Wentworth.
Selvfølgelig.
Væk. Han er min.
-Nu hvor Lavinia er her... -Liderlig.
...bør vi måske afsløre det?
Før De kom, ville vi fortælle dem vores barns navn.
-Har I valgt et navn? -Omsider. Barnet er fire måneder.
Så sig det dog!
-Fedt! Hvem siger det? -Faktisk vil barnet selv sige det.
-Ikke, Sue? -Jo.
Han har skrevet et brev.
Nå, en brevskriver. Han slægter sin tante på.
Det er adresseret til Dem, hr. Dickinson.
-Skal jeg læse det? -Ja, endelig.
Husk at lave stemmen.
Stemmen?
Kære bedstefar.
Jeg har været i denne store verden alle disse dage,
og jeg har stadig ikke fået et navn."
Ja, Emily er den skøre.
"Min mor synes, du har et rigtig pænt navn,
og jeg vil spørge dig, om jeg må få et magen til?
Hvis du kan tillade, at en lillebitte mand som mig
får sådan et stort navn som dit, så giv mig lov til det."
Vi kalder barnet Edward efter dig.
-Hvis De altså giver os lov. -Det er mit lange livs største ære.
Åh, Edward! Lille Edward.
-Vi kalder ham Ned. -Lille Ned. Hvor er det smukt.
-Barnet har fået navn. -Betty, er du her stadig?
Jeg hjælper Emily med en ny kjole. Jeg går nu.
-Tillykke. -Åh tak.
Jeg kommer snart og bestiller en masse søndagstøj til mit barnebarn,
nu hvor han har et kristent navn.
Så skal jeg i kirke med lille Ned og gøre de andre bedstemødre misundelige.
Som jo er det, religion går ud på.
Farvel.
-Det er Betty. Hun er vores skrædder. -Ja, hun er Amhersts bedste syerske.
Lige et øjeblik.
Flot uniform.
-Han kan godt lide os! -Kommer Emily aldrig ned?
Undskyld, Betty? Betty, ikke?
-Undskyld? Hvem vil gerne vide det? -Tilgiv mig, frue.
Oberst Thomas Wentworth Higginson.
Jeg havde den ære at lede det første regiment af sorte soldater,
South Carolinas 1. Frivillige Regiment. De kender det måske?
-De var i krig med Henry. -Nej.
Nej, han var selv i krig. Han og hans mænd.
De bevæbnede sig selv og løb ud for at møde fjenden.
En tapper handling.
De kom i kamp... En træfning, men en voldsom en.
Sydstatshæren marcherede mod Beaufort,
og South Carolinas Frivillige Regiment overrumplede dem.
Henry var... blandt dem.
Er han...
Henry overlevede slaget. Han er i allerhøjeste grad i live.
Og sødest - høres - i blæsten -
Og skam få den storm, der slår - den lille fugl helt ud af kurs
som holdt så mangen varm -
Jeg turde ikke håbe.
Og...
De er til Dem.
Henrys breve.
Omsider bragt ud.
Som jeg altid siger: En stor forfatter finder altid sit publikum.
Frue.
-Jeg beklager, hun ikke er her. -Det gør ikke noget.
Jeg venter her så længe.
Hvad betyder en time for en digter som Emily?
Der kan gå århundreder, før folk forstår hende.
Man sagde engang, at i de gamle irske krige lavede klanerne en aftale.
Uanset hvor blodig krigen blev, uanset hvor mange der blev dræbt,
skulle man altid skåne digterne.
"Dræb ikke digterne," sagde man.
Digterne skulle blive tilbage og fortælle historien.
Det var en digter - det er dét
som skiller det rammende udsagn fra almindelige meninger -
En essens så umådelig stor.
Jeg har en fugl om foråret.
Solen - berørte blot morgenen -
Det sidste af sommeren er en fryd -
Jeg binder min hat - jeg folder mit sjal -
Efteråret - betragtede mit strikketøj -
Der er ingen fregat som en bog
Om vinteren på mit værelse
Jeg begyndte tidligt -
Tog min hund -
Og besøgte havet -
Emily! Emily, kom!
Havfruerne i kælderen Kom ud for at se på mig -
Kom, Emily!
Vent på mig.
Jeg kommer nu.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve