Massachusettsi advokatuur ootab su kõnet huviga.
Nad küsisid kolm korda, kas tuled.
Vabandust, ma olen perekondlike asjadega hõivatud.
Kas asi on seotud sellega, miks ükski su pereliige ei tulnud
noore Stearnsi ärasaatmisele?
Kahjuks küll. Minu poeg käitub vastikult,
mu naine on tõvevoodis ja nüüd on isegi Emily minu peale pahane.
Emily. Noh… Temaga on alati raskusi olnud.
Ta on metsik laps.
Ju vist.
Ma tahtsin seda salajas hoida, kuni Bostonisse jõuame.
Aga tundub, et sul oleks head uudist vaja.
Mis see siis on? - Edward Dickinson,
sa ei pea täna advokatuuris lihtsalt kõnet.
Tegelikult tervitavad sind Massachusettsi Vabariikliku Partei juhid.
Nad kavatsevad esitada sind järgmiseks kubernerleitnandiks.
Kubernerleitnandiks?
See on suur au. - On tõesti.
Mul on hea meel, et ma sind poliitikasse tõin
ja sa oma tüütud viigide partei päevad unustasid.
Edward, mõelda vaid. Sinust saab vabariiklane.
Viimaks ometi valid ajaloos õige poole.
Ma ei ole sellega nõus.
Edward, sa oled selle koha jaoks loodud.
Sa oled Amhersti tugisammas.
Meie linn on nüüd osariigis üks suurimaid abolitsionismi pooldajaid.
Ning sa lähened õigusele mõõdukalt ja traditsiooniliselt.
Mul on selleks kõik vajalik olemas, ent puudub soov.
Ma pean olema Amherstis pere juures, mitte Bostonis vabariiklaste seltsis.
Ma palun sul järele mõelda… - Minu otsus on lõplik.
Jestas. - Peatage tõld!
Mis toimub? - Ma lasen su välja.
Siin? Poolel maal Bostonisse.
Aga kohtumine advokatuuris?
Edward, sa valmistad pidevalt pettumust. - Issand.
Sa oled tagurliku mõtlemisega ja porri vajunud vana tüütu viig.
Sa ei lepi mõttega, et elu riigis liigub edasi.
See tähendab ilmselt, et elu liigub edasi ilma sinuta.
Seepärast astu välja. Kohe!
Edward Dickinson, sa oled argpüks. - Mida?
Ja memmepoeg.
Ja hiireke!
Kuidas? - Edasi, kutsar!
Conkey.
Jah.
Hea küll, ma olen hiireke.
Aga tahan jõuda koju oma hiirepere juurde.
Lein on kui Hiir
Halvim uudis ei õudu enam tekita -
Huvitav, millest ta rääkida tahab. - Ei tea, aga peab midagi tähtsat olema.
Ma sain karbi, mille sees oli koogitükk ja kaardi peal oli „see on tähtis“.
Jah, sain samasuguse.
Seal ta ongi.
Emily. Sa tahtsid meid näha?
Vend, õde.
Jah, ma kutsusin teid siia. Aitäh, et kutsele vastasite.
Miks ta sedasi räägib?
Ma kutsusin teid, sest peame midagi pakilist arutama.
See puudutab meid kolme ja meie ühist tulevikku õvedena.
See on omamoodi õvede tippkohtumine.
Teeme nii. - Ma ei tea, mis toimub.
William Austin Dickinson, ehkki sa oled hiljuti üritanud
ennast meie perekonnast distantseerida,
tuleb tõdeda, et juriidiliselt ja ametlikult pole lahknemine teostunud.
Seega jääb pere faktiliselt ja edaspidigi püsima.
Seega, sellest lähtudes ja ergo… - Ergo?
Ergo oled sa endiselt meie vend ja oma isa ainus poeg.
Mida sa jahud?
Emily, mida iganes sa öelda püüad, tee seda nii,
et ei tunduks, nagu oleksime üliigava kuritöö eest kohtu all.
Olgu. Paps kutsus mind oma testamendi täituriks
ja selgus, et ta jätab kõik Austinile, muuhulgas meid ka.
Mis mõttes „meid ka“?
Pärast isa surma saab Austinist meie eestkostja.
Ta saab maja, kõik varad ja meid. Me oleme nagu tavaline kinnisvara.
Tähendab, jah. Arvata võis.
Kui sul meest pole ja isa sureb,
siis kuulud oma vennale. Me elame siiski patriarhaadis.
Olgu. Mina ei istu niisama ega lase vennal oma elu üle otsustada.
Ma ei taha su elu üle otsustada. Ma ei tahagi selle pere liige olla.
Paps keeras meid kõiki kihva.
Ja mul on vaevlemist minu enda traumaga.
Jah, sellest rääkides. - Olgu.
Austin, sa oled viimastel kuudel, ütleme nii,
tõmmanud meie tähelepanu sellele, kuidas isa meid alt vedas.
Ja nüüd olen ma valmis tunnistama, et sul oli õigus.
Mille osas?
Meie isa on valmistanud tohutu pettumuse.
Jah. - Ta on käitunud alati täpselt nii,
nagu nüüdisaja ootused ja normid temalt eeldavad,
mis tähendab, et ta on olnud töllmokk.
Nojah, tore, et sa seda nüüd näed.
Näen.
Sul oli õigus, mina eksisin. Ma poleks pidanud teda sulle eelistama.
Vau.
Olgu peale. Aitäh.
Ometi siin me oleme.
Sina oled tema varandusliku trooni pärija.
Ja meie oleme võimetud.
Sinu alamad. - Ma tõesti ei pea teid nendeks.
See ongi kohtumise teema.
Austin, sa pead meile midagi lubama. - Mida lubama?
Et sa ei luba ajalool korduda.
Mida see tähendab?
Minevik on minevik. See on möödas.
Ja me ei saa seda kuidagi muuta.
Aga kui me oleme valmis minevikku vaatama,
siis võibolla… võibolla saame kuidagi tulevikku mõjutada.
Niisiis, Austin, kas sa tõotad meile,
et sa ei ole selline mees nagu meie isa…
Et ükskõik, mida ühiskonna reeglid ütlevad,
kuni me koos elame, kohtled sa meid austusega
ja annad meile kogu vabaduse, mida me väärime?
Õed…
Te võite mu peale loota.
Väga hea.
Ühel tingimusel. - Mis oleks?
Vinnie annab kassid ära.
Nõus. Kassid on vastikud. - Ei!
Ma pole kassiinimene. - Sama siin.
Ma ei anna oma kasse ära.
Vinnie, piimale ja koorele kulub 36 dollarit nädalas. Liiga palju.
Küsimus. Mida sa rebastest arvad?
Mida? - Vahet pole. Seda ei otsusta sina.
Sa tõotasid austada, et oleme iseseisvad naised.
Pärast arutame üksikasju? Kas lööme käed?
Olgu, tahan ka.
Armastan sind, suur vend. - Mina teid ka.
Ausalt on imelik korraks mitte leina sisse uppuda.
Muudan maailma paremaks ühe Dickinsoni haaval.
Olgu, ema. Maast lahti.
On uus päev. Nii kaunis.
Ja sinul on aeg voodist tõusta. - Jäta mind rahule.
Ei. Ma tulin sind rõõmustama ja lohutama, meeldib see sulle või mitte.
Palun ära nügi mind. - Ema, sind tuleb nügida.
Sa oled üle nädala voodis olnud.
Ma ei saa lasta sul siin kurbusesse surra. Ja maja ka veel. See on tolmune.
Sa pead luuaga vehkima, luuakuninganna.
Meelitamine ei aita.
Olen leinast liiga murtud, et edasi elada.
Seda auku mu südames ei täida miski. - Kas räägime sellest?
Ma tahan ainult oma õe Laviniaga rääkida, aga teda pole enam.
Ka pärast surma jäävad inimeste hinged meie sekka.
Usu mind, ma nägin matustel tädi Lavinia hinge.
Linnu kujul.
Jäta, see on võimatu. Ta vihkas linde.
Tõesti? Ma ei teadnudki. - Mina tundsin oma õde kõige paremini.
Keegi ei armastanud teda minust rohkem. Igatsen teda väga.
Mida sa igatsed?
Kõike.
Tead, millest ma täna mõtlesin?
Kuidas ta mul käest kinni võttis, kui kõrvuti olime.
Ta tegi seda lapsest saadik järele mõtlemata.
Nagu oleksime pidanud kokkukasvanult sündima.
Räägi. Mis veel? - Tema hääl, meie ühised naljad,
kuidas ta mind naerma ajas.
Me rääkisime alati samas keeles. Olime samast puust.
Ta oli ühteaegu osa minust ja tahtsin temasuguseks saada.
Nii ongi, kui sul on õde.
Jah. Hea, et minul on õde.
Sinul ja Lavinial veab, et sama katuse all vanaduseni elate.
Kahju, et mina seda ei kogenud
ja pidin nii noorena kodust lahkuma.
Ausalt, mõnikord ma kadestan teid, tüdrukud.
Ema, ma ei teadnud, et seda arvad.
Sinu läbisaamine õega on sulle kõige kallim suhe.
Ole tänulik iga ühise hetke üle,
sest tuleb päev, mil teda enam pole.
Ema, millal sa siin viimati koristasid?
Ei tea. Terve igaviku eest. Mis siis?
Sest ma…
Ma nägin just hiirt!
Hiirt? Minu magamistoas on hiir? - Jah.
Kus? Kuhu ta läks?
Nägin, ta on seal. Jooksis nurka.
Kuidas on Vinniel 500 kassi, aga ikka on meil siin hiiri?
Kas te pole üldse koristanud? Maja on vist räpane.
Toon luua, ajan teda taga.
Ei. Mulle tuli mõte. - Mis mõte?
Minu õde, sinu tädi Lavinia vihkas linde…
Sa ütlesid jah. - Aga ta armastas hiiri.
Need olid ta lemmikloomad.
Ta toitis neid juustuga ja pani neile lemmikmuinasjututegelaste nimed.
Rapuntsel. Rumpelstiltsen. Lumivalgeke. - Armas.
Mõnikord viskas ta mulle vempe, sest ma kartsin hiiri.
Ükskord pani mulle hiire voodisse. - Inetu.
Emily, kas sa ei mõista? Ma usun, et see hiir on tädi Lavinia vaim.
Issand.
Ema, sul on õigus.
Ma tunneksin oma õe vaimu alati ära. See hiir on täpselt temasse.
Kätte sain.
Tädi Vinnie, kas see oled sina?
Ära tee talle haiget. - Ei tee. Ema, tädi Vinnie on siin.
Ta kuulab ära, mida sa talle rääkida tahad.
Tee seda.
Õeke?
Kulla Vinnie, oled see tõesti sina?
Räägi temaga, ema. Lase kõik välja.
Anna andeks, et nii noorena ära kolisin.
Anna andeks, et me ei saanud koos vanaks jääda.
Anna andeks, et abikaasad ja lapsed hoidsid meid lahus.
Jätka. Ema, ma tunnen, et sellest on abi.
Sa olid mu parim sõber.
Ja ma igatsen sind oma elu lõpuni iga päev.
Ja nüüd lasen ma sul minna.
Ta lähebki.
Seda tahtsin ma tema matustel öelda, aga ei avanenud võimalust.
Ta kuulis sind nüüd.
Minu südames on ikka auk.
Aga nüüd elab selles augus hiireke.
Ema, see on nii ilus.
Võin sellest luuletuse kirjutada.
Tõesti? See teeks mind väga õnnelikuks.
Nõndaks. Aeg riided selga tõmmata ja see maja läikima lüüa.
Daamid ja härrad, pr Dickinson on tagasi!
Austin, tore, et sa siin oled. Ma tõin just teed.
Kas keegi tuli külla?
Jah, George Gould tuli sinu jutule.
George. Miks sa George'i pärast uhke teeserviisi võtsid?
Hei, mees.
Tulin hüvasti jätma.
George.
Munder.
Tulin rätsepa juurest.
Istub hästi.
Sa siis…
Sa lähed sõtta?
Lähen jah. Sain paari päeva eest värbamiskutse.
Ma liitun Massachusettsi 21. rügemendiga.
See oli Frazari rügement.
Puhaku ta rahus.
Semu.
See on uskumatu.
Unioon vajab kõiki mehi appi.
Amherstis värvatakse kõiki mehi. Iga päev tulevad kutsed.
Päris ime, et sa pole veel saanud.
Jah, noh… Küllap tuleb varsti ka minu kutse.
Päevade küsimus.
George Gould, sa oled väga vapper.
Täidan oma kohust.
Mind kutsuti sõtta ja ma sõdingi, sest ma usun paremasse riiki.
Nagu ka John Brown.
Nagu Frazar.
Ma pean teile midagi rääkima.
Teile mõlemale. - Austin, mis on?
Ma tegin midagi, mida kumbki teist mulle ilmselt ei andesta.
Mis võib nii hull olla?
Maksin kellelegi, et ta minu eest sõtta läheks.
Ma sain sõjaväekutse ja mõne päeva pärast
ma läksin baari, jõin end täis
ja maksin iirlasest baarmenile, et ta minu asemel läheks.
Samal päeval sain teada, et Frazar hukkus.
Ma lihtsalt…
Ma ei saanud teda maha jätta.
Keda?
Last. Meie poega.
Ma tahan hea isa olla.
Ma ei taha olla selline nagu minu isa. Ma ei taha selline mees olla.
Tahan teistsugune olla. Ja tahan, et meie poeg teistsugune oleks.
Ja kui mina lähen ja ta maha jätan, kunagi tagasi ei tule,
kuidas ma teda õpetan?
Kuidas ma saan veenduda, et Dickinsonide tulevik erineks minevikust?
Nüüd on kusagil põllu peal üks surnud iirlane,
aga mina olen siinsamas.
Reetur.
Argpüks.
Austin.
Ma mõistan.
Sa ei pea seda ütlema, George.
Siiralt.
See on nüüd tehtud.
Ja tagasiteed enam pole. Aga kõik pole veel kaotatud.
Sa võid selle heastada.
Kõigis ühiskonna nurkades tuleb veel tööd teha.
Sa ei pea sõtta minema, et meheks saada.
Sa võid siia jäädes leida viise, kuidas meie riiki paremaks muuta.
Kodus…
oma perekonna eest hoolitsedes.
Panime kõik välja. - Panime jah.
On neid, kes seda tahavad.
Teised soovivad seda. - Jah.
Ja mõned viivad selle ellu. - Õigus!
Me tegime selle ära. - Jah!
Me muutsime negatiivse olukorra positiivseks.
Meie mängime võidu nimel! - Jah!
Suurus on evolutsiooniprotsess.
Ma usun, et lendan.
Ka mina usun, et sa lendad, Michael Jordan.
Mina usun ka.
Tegelikult ma just nägin seda.
Me lendasime lõunaosariiklastest üle.
Nad ei näinud meid tulemas, kuulsid ainult meie tiivaplaginat.
Henry, see on ilus. - Me olime nagu linnud.
Igatahes, mees. Liikusime koos, lendasime koos.
Lahinguväljapoisid kogu eluks! Kuulete?
Lahinguväljapoisid. - Kuulete?
Sülem. - Mis asi?
Sülem.
See on linnuparv, kus kõik lendavad sünkroonis.
Kuldnokad on klassikaline näide, aga ka haned on seda teinud.
Henry, võta juua. - Seal te oletegi!
Me pole enam tunnis.
Kuulge! Seal te oletegi!
Tont võtaks! See oli äge! - Mida põrgut?
Näe, kes tuli. - Kõik kombes?
Jah, ma lihtsalt…
Olid emotsionaalsed 24 tundi.
Kui mõistsin, mida tegite, pelgasin, et saite surma.
Ei, me pole surnud. Nemad surid.
Vabandust, söör,
aga me otsustasime lõpuks ise oma tuleviku tekitada.
Näha on. Ja millise võidu te saavutasite.
See on uskumatu.
Kuigi baasis tekitas see poleemikat.
Saxton oskab mu peale vaid karjuda. - Me ei tahtnud tüli tekitada.
Jätke. Tuletasite meelde, et igatsen mürtsutegemist.
Ma olen reformija, mitte konformist.
Ausalt öeldes ma tunnen, et ma kaotasin vahepeal sihi silmist.
Seepärast võtan ma nüüd loomepuhkuse.
Looma?
Loomepuhkuse?
Jah, mul on vaja paljude asjade üle juurelda ja järele mõelda.
Ja ma võtan selleks aja maha.
Minu äraolekul võtad sina juhtimise üle.
Ma edutan sind veebliks.
Vabandust. Mina võtan juhtimise üle? - Jah, sina.
Sa tõestasid ennast. Kas te ei leia, mehed?
Hei! - Kes oleks etem?
Jah. - Henry.
Henry, Henry, Henry!
Las käia, Tähestik!
Hei! - Otsustatud.
Ja kuhu teie lähete?
Koju Bostonisse. Aga kõigepealt Amhersti.
Amhersti?
Jah. Seal on keegi, kellega ma pean kohtuma.
Poeediga, kelle sõnad on mulle kibedatel kuudel tröösti ja selgust pakkunud.
Emily Dickinsoniga.
Henry, mis on? Sa oleks nagu tonti näinud.
Ma tunnen Emily Dickinsoni.
Mida? - Ma töötasin tema pere juures.
Oota. Ma olin kogu selle aja koos inimesega, kes teda tunneb?
Inimesega, kes on temaga kokku puutunud?
Selle geeniusega, kes pani paberile emotsioonid, millest ma teadlik polnud?
Tema read kummitavad mind endiselt.
Kuulake.
Mu Elu püsis - Laetud Püss -
nii - kuni Peremees -
sääl tuli - Nurgas tunnistas -
Mind ning Mu kaasa viis.
Olgu. Sinder. - Valge plika kirjutas nii?
Ta kütab.
Henry, sa pead mulle rääkima.
Milline ta on?
Tead, seda peaksid sa ise avastama.
Sul on õigus. - Jah.
See on hea põhjus kohe lahkuda.
Higginson, oota.
Jah? - Kui sa Amhersti lähed,
pead sa minu heaks midagi tegema.
Sa vaata pilti.
Kaunis. - Vau.
Nüüd, kui ma lendama õppisin…
Jah? Räägi juba meile.
Ma ei kõnni enam kunagi.
Emily.
Ma tulin sind vaatama.
Tule sisse.
Sul on külalised.
Austin kutsus külalisi, et hüvasti jätta.
Kellega hüvasti jätta?
George'iga. Ta läheb sõtta.
Nüüd siis George ka.
Ma jätan siis ka hüvasti,
aga tahan täna sinuga kahekesi olla.
Hüva.
Kas on midagi konkreetset, millest rääkida tahad, või…
On jah, aga seda ei saa sõnadega öelda.
Emily. Emily, külalised.
Kahekesi.
Eks? Täna õhtul.
„Nüüd tule, öö meil saagu jälle peoks.
Mu mornid pealikud mu juurde tooge.
Veel kord me kannud täitke.
Naergem koos veel kesköö kella.“
See on Shakespeare'i klubist.
Paneme pidu, mu platooniline sõber.
Vaata mind.
Helen!
Tule sisse, kullake.
Söök on soe.
Mida pärglit?
Betty.
Tere õhtust.
Hr Dickinson, mis teiega juhtus? Te olete justkui mutiaugus elanud.
Kõik on hästi:
Mind visati poolel teel Bostonisse tõllast välja.
Tulin jala koju, aga pole hullu.
Teie kuub on räbalais.
Kõht on kindlasti tühi.
Kas soovite kausitäit suppi?
Oh ei, liiga lahke sinust.
Lihapallisupp. Väga toitev.
Lihapallisupp? - Astuge aga sisse.
Toitu jätkub piisavalt. Parandan kuue ka ära.
Sedasi ei saa koju pr Dickinsoni juurde minna.
Hei, mamps. Mängisin metsas haldjaid.
Tal on elav fantaasia. - Täpselt nagu minu Emilyl.
Hr Dickinson tuleb meile suppi sööma.
Ei, ma… - Olge kuss.
Ma ei jäta meest tühja kõhuga. - Ta võib issi toolile istuda.
Ta igatseb oma isa.
Jah, tema kindlasti sind ka.
Isaks olemine on üks maailma suurimaid kingitusi.
Nii et jah. Ma olen harjutanud uut etenduskunstitükki leina teemadel.
Me kõik oleme pidanud leinast üle saama.
Me kaotasime lähedasi ja palju enamat.
Me kaotasime vana maailma.
Kaotasime asjade kunagise seisu.
Nii, mis uus tükk see on? - Jah, kõlab hämmastavalt.
See on kohakeskne.
Ma teen seda laudas koos sureva lambaga.
Ega ometi Vana Bessiega?
Jah.
Ei. - Istun Vana Bessie vastu…
…vahin talle silma sisse ja mõtlen surmast.
Ma kujutan ette, kuidas lammas aeglaselt sureb,
tema korjus laguneb aeglaselt,
tema silmamunad vupsavad välja,
nii nagu Josephi silmad ilmselt välja vupsasid,
ükshaaval.
Plaks! Plaks.
Ma mediteerin reaalsuse üle, et kunagi saab meist kõigist põrm.
Selle nimi on „Lamba lõpp“.
Pühendatud kõigi mu surnud ekskuttide mälestusele.
Kahjuks pole mul mahti seda näha.
See toimub publikuta.
Lambaid armastan ma küll.
Need sõja-aastad on meid kõiki muutnud.
Jah. Mõnikord tunnen, et pärisime teistsuguse maailma,
kui me vanemad teadsid.
Ehk on see hea. - Maailm on nässus, aga…
Me kõik suudame seda kuidagi paremaks muuta,
kas või õige pisut. - Ma tahan seda uskuda, George.
Ja ma ei tea, mis minu tee on, aga ma leian selle.
Ja kui sa koju tagasi tuled, ma…
Siis oled sa minu üle uhke.
Sel juhul ma loodan, et tulen tagasi.
Kuis Lootus Maja püstitab
lävepakuta -
Ka Sarikateta - on Hoone
Vaid üksnes Torniga -
Vaata helget külge, George.
Pärast sõjaväkke astumist saad sa tasuta Trummipõrina,
Uniooni ajakirja, mida me mehega välja anname
Abraham Lincolni enda kaasabil. - Presidendi.
Võta. Mul on siin üks eksemplar juhtumisi varuks.
Siin ilmus ka üks Emily luuletus.
Luuletus?
Tähendab, Anonüümse luuletus.
Ma ei mõista.
Emily, ma andsin neile ühe su luuletuse.
Sa… tõesti?
Ütlesin, et anonüümselt avaldamiseks. Teadsin, et eelistad seda.
Aga sinu luule on nii võimas.
Ja mulle tundus, et riik vajas seda.
Kas sa andestad mulle?
Kuule, loe see meile ise ette.
See oleks võimas.
Jah. Emily luuletus. - Ta ei tee seda.
Ta ei loe kunagi valjusti ette. - Emily, tee seda seekord.
Ole hea, Em.
See oleks parim hüvastijätukink, kui su hääl mu kõrvus kumab, kui ma…
seal olen.
Ma teen seda.
Teen seda teile kõigile.
Aga peamiselt Sue pärast.
Nüüd Lindudel on naasta aeg -
vaid vähesed -
üks Lind või kaks -
Siis vaatab tagasi.
Nüüd taevastel
aeg korrata
Pettepilte - juunikuust -
Sinikuldset eksitust.
Ei eksita see Mesilast.
peaaegu sinu võimalus
mu usku ahvatleb.
Ent kinnitust saab seemnetest -
ja vaikselt karge õhu käes
Arg leht end keerutab.
Oh suvepäeva Armulaud,
Oh vines Viimne Võidmine - Lapsel
tulla luba sa -
Su pühadusest osa saaks -
Pühitsetud leiba roaks
ja su veinirüübet!
Aitäh, et mu luuletuse avaldasid.
Aitäh, et selle kirjutasid.
Tead, see…
See siin…
See on igast luuletusest parem.
Kõik mu kirjapandud read
Ei õiglust ihale -
Sametised Silbid -
Plüüsist Lausedki
see neitsilik Rubiin
Hoitud Sulle -
Koolibriks maskeeri end -
Ja rüüpa - mind -
Tõlkinud Janno Buschmann Luuletõlge Doris Kareva, Georg Meri