Živjo.
Kaj bi rada?
Vem, da sva v vojni,
a sem upala, da danes skleneva premirje
in greva skupaj na Frazarjev pogreb.
Ne grem.
Kaj pa govoriš? Moraš iti.
Tvoj sošolec je bil.
-Eden najboljših prijateljev. -To vem brez tebe.
Nočem gledati očeta, ko se pretvarja, da ga je poznal,
ter njegovo smrt izrablja za šopirjenje po mestu.
Sam lahko žalujem za njim.
Če te ne bo tam, bo vse mesto govorilo o očetu.
Samo nase misliš. Ne moreš za spremembo misliti na družino?
Svojo družino imam in k njim grem.
Kje je Sue? Strinjala se bo z mano.
Najina prioriteta je zdaj otrok.
Če bi imela otroke, bi morda razumela.
Če bi imela otroke,
bi jih učila ščititi ugled družine
in se prikazati, ko je nujno.
Mojbog, Emily. Kaj je s tabo?
Nekoč si bila tako…
svobodomiselna,
zdaj pa si kot oče.
Pojdi.
Pojdi držat očeta za roko. Navsezadnje si izbrala njega.
Dickinsonova
Moje življenje je – kot nabita puška –
Frazar Augustus Stearns je bil vse življenje zvest Amherstu.
Frazar je poosebljal duh tega mesta in bil gonilna sila mesta.
Čeprav se z bolečino poslavljam…
Kje je Austin?
Ne vem.
Noro, da ga ni tu.
Noro je, da nikogar od njih ni tu.
Nehajte omenjati norost. Žaljivo je.
Emily je prišla.
Junak, ki je mestu prinesel slavo.
Zato danes tale top posvečamo njemu.
Top?
Zame?
Frazar!
-Nihče sem. -Tukaj si.
Nisem hotel zamuditi svojega pogreba.
Ta top je bil v New Bernu, kjer je Frazar umrl…
Ga slišiš?
…za dušo tega naroda.
Oprosti. Vem, da je tvoj oče, toda osladen je.
Poskuša te počastiti.
Saj za to si šel v vojno.
Slaven si, Frazar Stearns.
Ko bo vojne konec
in si bomo kot narod celili rane,
bo spomin na take, kot je bil Frazar Stearns,
naše kolektivno zdravilo.
Kako je bilo?
-Kaj? -Vojna.
Huje, kot si predstavljaš.
Stopil sem naravnost v pekel.
V najtemnejše brezno.
Kot Dante.
Ja, kot Dante.
-Kaj si tam našel? -Resnico.
Najsurovejšo in najgršo resnico.
Ne moreš se skriti.
V resnici se soočaš s sabo, ne pa s sovražnikom.
Nisi edini, ki je šel v vojno.
Ja. Žal mi je za vaju z Austinom.
V redu je.
Tako je najbolje.
Veliko sem se naučila.
Res? Kaj pa?
Da mojemu bratu ni pomoči
in da nam je bolje brez njega.
Mama in Vinnie se še nista sprijaznili,
z očetom pa sva močnejša kot kdajkoli.
Prosim, da svojim tovarišem podarite naše najiskrenejše priznanje…
Toliko upanja za družino še nisem imela.
Kaj?
-Ne vem, če ti verjamem. -Kako to misliš?
To upanje ni ravno prepričljivo.
"…smrtno ranjen, ko je može spodbujal,
naj napadejo sovražnika preko železnice."
Ja. Hvala, da ste prišli. Najlepša hvala. To cenim.
Edward, tukaj si.
Izjemen govor. Odlično opravljeno.
Res sijajno.
Hvala. Vesel sem, da tako misliš.
Ja. Žal mi je, da sem podvomil vate.
Zvezi si predan kot vsi mi.
Ja, in žalosti me, da ste mislili drugače.
Veš, kako imamo v tem mestu radi dobro zgodbo o povratniku.
Žal pa mi je, da tega ni videla tvoja družina.
-Saj smo. -Evelina!
Ravno sem tvojemu očetu čestital za izjemen govor.
Čudovit je bil, kajne?
Niti Lincoln ne bi bolje povedal.
Tako je.
Vedno si bil dober govorec, Edward.
Ne bi smel zapustiti politike.
Kaj pa vem.
Premisli o tem.
Lep dan vama želim.
Enako, Conkey.
-Bravo, oče. Blestel si. -Misliš?
Vsekakor.
Ponosna sem, da sem tvoja hčerka.
Pridi. Sprehodiva se domov. Pomladne rože že brstijo.
Prav.
G. Dickinson.
Sue, prišla si.
-Seveda. -Brez moža.
Pazi na otroka. V našem gospodinjstvu
smo uradno opustili vnaprej določene vloge.
Vidva še vedno urejata časnik Drum Beat?
Najljubši časnik predsednika Lincolna?
Vsekakor. Zakaj?
Anonimno bi rada nekaj objavila.
-Zabavno. -Ja.
Nisem se še pogovarjal z narcisami.
Moral bi se pogosteje. Dobre poslušalke so.
Ja, vsakokrat so mi prikimale.
Zelo prijetno je bilo.
O nečem sem se hotel pogovoriti s tabo.
O čem?
Nekaj pomembnega bi te prosil.
Kar lahko – bom storila – Pa čeprav nekaj drobnega, kot je narcisa –
Narcisa, bistro.
Ja… Lahko stopiš v mojo pisarno? Pridi.
Oprosti za nered.
Kot bi nekdo vse premetal.
Ja. Ustvarjanje zapuščine je težko delo.
Toda zdaj končno vem, kaj bom zapustil in komu.
Zato te potrebujem.
V redu.
Hočem, da si izvršiteljica moje oporoke.
-Jaz? -Ja.
Vem, da je nenavadna prošnja.
Toda izvršitelj mora biti bistrega duha in zdravega telesa,
nekdo, ki lahko do pike izvrši tvoje želje,
ki lahko govori v tvojem imenu, ko sam ne zmoreš več,
nekdo, ki mu lahko povsem zaupaš.
Oče. Nisem vedela, da me tako ceniš.
Ja. Običajno bi ta naloga pripadla najstarejšemu sinu,
a so se stvari v naši družini obrnile drugače.
Ne skrbi, oče.
Sin ti je na uslugo. Morda ga prej nisi opazil.
Priznam, da ne.
A nikoli ni prepozno.
-Sedi, prosim. -Hvala.
Zadovoljstvo je moje.
-Gospod. -Ja. Dober fant.
Pohiti.
Si?
-Lahko začneš, oče. -Odlično.
Jaz, Edward Dickinson, zdravega razuma in presoje…
…izjavljam, da je to moja oporoka.
ZDRAVEGA RAZUMA IN PRESOJE
MOJA OPOROKA
V CAMBRIDGEU, MASSACHUSETTS
MOJE IME K TEJ OPOROKI
OPOROKA
Pozor!
Sranje.
POL. HIGGINSON BEAUFORT, J. KAROLINA
Emily.
Si zapisala zadnjo željo?
Ja, seveda. Oprosti… Ja.
"Tisoč dolarjev dobi sklad kolidža Amherst."
-Dobro. -Ja.
-Mislil sem, da ne poslušaš. -Veš, kaj sem razmišljala?
Lahko bi razpisal štipendijo.
Štipendijo?
Ja. Naložba v ljudi je najboljša zapuščina.
Ni vse v imenu na stavbi.
Fantastična ideja.
Mojbog. Austin se česa takega ne bi nikoli spomnil.
No…
Veš, Em…
Spoznal sem, kakšno srečo imam.
Zadnje čase sem se čutil zapuščenega od družine, nikoli pa od tebe.
Vedno si mi bila zvesta,
čeprav si tega nisem vedno zaslužil.
Marsikaj si mi morala odpustiti.
Vedi, da ti bom na smrtni postelji hvaležen za to.
Vedno sem si želel, da bi te osrečil.
Vem, oče. Hvala.
Družina nama je zelo pomembna.
Ja.
Vem, da ti je težko, ker sta z bratom na nasprotni strani.
Poskrbeti moram, da se to nama ne bo zgodilo.
Ne. Nič naju ne bo ločilo.
Tako je.
Skoraj sva končala.
-Ja. Še zadnja klavzula. -Tako je.
-Povej. -Prav.
Družinska hiša.
280 Main Street, Amherst…
skupaj z vso mojo preostalo lastnino
dobi…
moj sin, William Austin Dickinson.
Moje življenje je – kot nabita puška –
V primeru njegove smrti jo dobi njegov sin…
Mojbog.
Otrok sploh še nima imena, kajne?
Napiši "njegov najstarejši sin".
V kotih – do dne
Predstavljaj si to.
Tvoj brezimni nečak
bi lahko nekoč postal tvoj skrbnik.
Življenje je res smešno.
Lastnik je umrl – imenovan –
In me odnesel stran.
Kaj je, ljubica?
Sem prav slišala…
da boš vse zapustil Austinu?
Kar tako?
Po vsem, kar se je zgodilo? Po čisto vsem?
Seveda.
Komu drugemu pa?
Ženskam?
Zdaj potikamo se po svobodnih gozdovih
Lovimo košuto –
In vsakič ga zagovarjam
Kako bi zgledalo,
če bi vse zapustil hčerki?
Banka bi raztrgala oporoko.
Imeli bi me za norega. Ženske ne morejo imeti posesti.
Ne, Em, to ima opraviti z ženskimi čustvi.
Njihovim odločitvam ne moremo zaupati.
Zato mora lastnina v moške roke.
Če ne v moje, pa v Austinove in potem njegovemu sinu.
Upam, da bodo moški te družine še mnoge generacije glavni.
Ženske imate srečo,
da na svojih ramenih ne nosite bremena neodvisnosti.
Ne skrbi, ljubica.
Zate bo dobro poskrbljeno.
Zagotavljam ti,
da je vse v skladu z zakoni Massachusettsa.
Gore naravnost odgovorijo –
Odraščala sem z mislijo…
kako srečna sem, da imam tako izjemnega očeta.
Ambicioznega, vplivnega,
sposobnega izjemnih stvari,
ki lahko spremeni svet.
Toda v resnici…
nisi nič od tega.
Prosim?
Samo prestrašena ovca si.
Nimaš moči, da bi spremenil karkoli, ker…
nimaš domišljije.
Zaradi tega se te ne bo nihče spominjal.
Naredila sem napako.
Austin se ni motil o tebi.
Jaz sem se.
Em.
Se smehljam tako vljudni svetlobi
V žarenju doline –
Kot bi gledala Vezuvu v lice
Ki svoje zadovoljstvo je pokazal –
-Pazi! -Mojbog!
-Betty, oprosti. Nisem gledala. -Pazi, kod hodiš.
Čedalje huje je.
-Oprosti. -Povej mi, kako zdržiš.
Prosim.
Kako se ti ne zmeša?
Ta svet je tako sprevržen,
da ne vem, če bom zdržala.
Oprosti. Ne morem. Zakaj misliš, da imam čas za to?
-Kaj je narobe? -Pravkar sem izvedela,
da se je Henry pridružil polku na jugu.
-Pisal ti je. -Ne! Poštar mi je povedal.
Henry očitno zmore pisati pisma, toda ne svoji družini.
Ne le, da bo Helen izgubila očeta,
ampak mu ni niti mar, da bi nama to povedal.
Ne. Zagotovo mu je mar.
Obe s Helen ima nadvse rad.
Zdaj vsaj veš, kje je.
Približuje se jim konfederacijska vojska, pa nimajo niti pušk.
-Zelo mi je žal. -Nočem tvojega sočutja!
Nisem hotela… Trenutno nisem pri sebi.
Sprla sem se z očetom.
-In… -Ja!
Žal mi je, da se tvoja družina ukvarja s samouničevanjem.
Medtem pa je svet uničil mojo.
Ne smeš izgubiti upanja.
Upanje je laž!
Če bi bila vsaj en dan v moji koži, bi razumela.
Daj. Piši pesmi, kolikor hočeš.
To ničesar ne spremeni.
Upanje me ne zanima.
Čisto nič.
Upanje mi je prineslo samo solze.
Betty.
In ko noč odnese – naš dober dan –
Čuvam glavo gospodarja –
Kar bolje je od pernice
Mehke blazine – ki sva jo delila –
Njegov sovražnik – Jaz sem smrtni sovražnik –
Drugič se nihče ne vmeša –
Koga pogledam z rumenim očesom –
Ali ga empatično pobožam –
Morda dlje od njega – bom živela
On mora dlje – od mene –
Kajti imam le moč, da ubijem
Ne pa moči – da bi umrla –
Prišla si.
Jama?
Pekel.
"Opustite vse upanje."
Opustite vse upanje in resnično upanje boste našli,
kjer ga edino niste iskali.
Na najtemnejšem kraju.
Si pripravljena?
Upam.
Za tabo.
Čakaj!
Frazar?
Nihče?
Vinnie!
Ti si.
Kaj počneš tukaj?
Kaj misliš? Svoje može poskušam ohraniti pri življenju.
Vsi so tvoji možje?
Po tvoji zaslugi vsi in nobeden.
Po moji zaslugi?
Ja.
Če ne bi vse življenje poslušala tvojih pridig
o svobodnem, ustvarjalnem duhu, bi našla resnično ljubezen.
Ampak ne, misli si mi preusmerila na umetnost, poezijo in ostale neumnosti,
ne pa na iskanje moža.
-So to… -Tvoje pesmi?
Ja. Veš kaj? Res jih bom zažgala.
-Samo za to so dobre. -Ne!
Ne, Vinnie, nehaj!
Ti nehaj. Nehaj me motiti pri pomembnih rečeh.
Ne zmanjšuj mojih možnosti za srečo.
Revček.
Emily.
Austin? Austin, čakaj. Kam me pelješ?
Žal mi je, toda nora si. Čas je, da te zaklenemo.
Kaj? Zakaj?
Da ne boš nikomur storila, kar si meni.
Kaj sem naredila?
Dobro veš, da je zaradi tebe moj zakon katastrofa.
To ni pošteno. Vedel si, da ljubim Sue.
Pa ne na tak način. In v resnici je ne ljubiš.
Samo pesmi rada pišeš o tem. Zanimajo te samo tvoje pesmi.
To ni res.
Je, in to veš.
Austin, oba s Sue imam rada.
Če bi bilo res, bi nama dala priložnost.
A si ji raje še naprej pisala pesmi. Nisi se mogla zadržati.
Vsaka je bila kot kapljica strupa.
Vsaka je počasi zastrupljala upanje na najino srečo.
Austin.
Nisem te hotela prizadeti.
Nisi me prizadela.
Uničila si me.
Sama sem in prestrašena. Izgubila sem mamo.
-Mama? -Me boš nahranila, Emily?
Mojbog.
Oče.
Oče?
Oče…
Mojbog.
Ne.
Ne, ne, ne! Oče!
Oče, ne. Ne, ne, ne.
Emily.
Mrtev je.
Ja. Zdaj sva lahko skupaj.
O, ne. Jaz sem kriva. Kriva sem. Ubila sem ga.
Poslovi se in pojdi z mano.
Žal mi je.
Res.
Poglej. Sami sva ostali.
Popolno.
Morda ne bi smeli…
Ne skrbi, Emily. Tu naju ne bo nihče videl. Varni sva.
Nisem mislila tega. Samo…
Kaj? Me nočeš niti poljubiti?
Ne, seveda te hočem. Samo…
Videti si malo…
Vedela sem. Ne privlačim te več.
Besede mi polagaš v usta.
Naj ti tja položim nekaj drugega.
Čakaj. Mojbog.
-Mojbog, Sue! -Pusti me, Emily!
Za naju ni bilo nikoli upanja, kajne?
-Kaj govoriš? -Ne dotakni se me več.
Sue, čakaj.
Ogenj!
Henry!
V napad!
Ne. Henry!
Daj, Henry!
Ne obupaj! Bori se!
Družina te potrebuje.
Zmagujemo!
Zmaga je naša!
Mojbog.
Prevedla Lidija P. Černi