Ahoj.
Čo chceš?
Viem, že sme pohádaní,
ale dúfala som, že na chvíľu položíme zbrane
a pôjdeme spolu na Frazarov pohreb a uctíme si ho.
Nejdem tam.
Čo to hovoríš? Musíš ísť.
Frazar bol tvoj spolužiak.
- Bol to tvoj najlepší priateľ. - To mi nemusíš hovoriť.
A určite nemusím vidieť otca, ako sa tvári, že ho poznal
a ako využíva jeho smrť na predvádzanie sa pred mestom.
Môžem za ním smútiť osamote.
Ak tam nebudeš, celé mesto bude o otcovi rozprávať.
Chceš, aby sa všetko točilo okolo teba. Nemôžeš aspoň raz myslieť na rodinu?
Už mám vlastnú rodinu a musím sa k nim vrátiť.
Kde je Sue? Bude so mnou súhlasiť. Viem to.
Sue a ja dávame naše dieťa na prvé miesto.
Ak by si mala vlastné deti, chápala by si to.
Ak by som mala vlastné deti,
učila by som ich, aby chránili reputáciu svojej rodiny
a prišli, keď je to potrebné.
Bože, Emily. Čo sa ti stalo?
Bývala si taká...
nekonvenčná,
a teraz si ako otec.
Choď.
Bež a drž otca za ruku. Pamätáš, vybrala si si jeho.
Dickinsonová
Môj život ako nabitá puška
Frazar Augustus Stearns bol skutočný muž Amherstu.
Stelesňoval ducha tohto mesta. Toto mesto mu kolovalo v žilách.
A hoci ma bolí lúčiť sa s ním...
Kde je Austin?
Neviem.
Je šialené, že tu nie je.
Je šialené, že tu nie je ani jeden.
Prestaňte všetko volať šialené. Je to urážlivé.
Okrem toho, Emily tu je.
Hrdina, ktorý preslávil svoje mesto.
A dnes preto tento kaňon venujeme jemu ako pamiatke na jeho slávu.
Kaňon?
Pre mňa?
Frazar!
- Som Nikto - Si tu.
Nemohol som zmeškať vlastný pohreb.
Tento kaňon bol v New Berne, keď mladý Frazar položil svoj život...
Veríš tomu?
...za dušu svojho národa.
Prepáč, viem, že to je tvoj otec, ale je to otrepané.
Len sa ťa snaží uctiť.
Veď preto si šiel do vojny, pamätáš?
Si trochu slávny, Frazar Stearns.
Keď sa táto vojna skončí,
a náš národ sa vylieči z tejto veľkej rany,
tak práve spomienky na takých, ako bol Frazar Stearns,
budú naším spoločným balzamom na dušu.
Ako to bolo?
- Aké bolo čo? - Vojna.
Horšie, ako som si predstavoval.
Šiel som priamo do pekla,
do najtemnejšieho inferna.
Ako Dante.
Áno, presne ako Dante.
- A čo si tam našiel? - Pravdu.
Najsurovejšiu, najškaredšiu pravdu.
Vo vojne sa nedá skryť.
Myslíš si, že čelíš nepriateľovi, ale čelíš len sebe.
Nie si jediný, kto bol vo vojne.
Počul som. Mrzí ma to s tebou a Austinom.
To nič.
Všetko dobre dopadne.
Vlastne som sa veľa naučila.
Naozaj? Napríklad?
Naučila som sa, že môj brat je beznádejný odpad
a bez neho je nám lepšie.
Áno, mama a Vinnie to ešte spracujú,
ale ja a otec sme silnejší ako predtým.
Vašim spolubojovníkom vyjadrujeme hlbokú vďaku...
Do našej rodiny vkladám veľa nádeje.
Čo?
- Prepáč. Ale asi ti neverím. - Ako to myslíš?
Tá tvoja nádej mi príde nepravá.
„...smrteľne zranený, keď povzbudzoval mužov,
aby za koľajnicami napadli nepriateľa.“
Áno, pane. Ďakujem, že ste prišli. Ďakujem. Vážim si to.
Edward, tu si.
To bola úžasná reč. Výborná práca.
Naozaj nádherná.
Ďakujem, Ithamar. To rád počujem.
Je to tak. A musím povedať, že mi je ľúto, že som o tebe pochyboval.
Máš v sebe krv pravého zástancu Únie.
Áno. A bolí ma pomyslenie, že by si niekto myslel opak.
Vieš, že mesto má rado príbehy návratov.
Len mi je ľúto, že pri tom nebola tvoja rodina.
- Sme tu. - Evelina!
Gratuloval som tvojmu otcovi k úžasnému príhovoru.
Áno, bol skvelý, však?
Ani Lincoln by to nepovedal lepšie.
To teda nie.
Rečnenie ti vždy išlo, Edward.
Možno si nemal z politiky odísť.
To neviem.
Možno by si mal nad tým premýšľať.
Pekný deň vám obom.
Pekný deň, Conkey.
- Výborne, oci. Zvládol si to. - Naozaj si to myslíš?
Určite.
Som hrdá, že som tvoja dcéra.
Poď. Poďme sa prejsť domov. Začínajú kvitnúť jarné kvety.
Dobre.
Pani Dickinsonová.
Sue, prišla si.
- Samozrejme. - A bez manžela.
Stará sa o dieťa. Oficiálne sme zrušili
v našej domácnosti predurčené rodové role.
Vy dvaja stále robíte editorov pre Drum Beat?
Myslíš obľúbené noviny prezidenta Lincolna?
To teda áno. Prečo?
Niečo by som rada vydala. Anonymne.
- Bola to zábava. - Áno.
S narcismi som sa ešte nerozprával.
Skús to častejšie. Sú to veľmi dobrí poslucháči.
Áno. Kývali hlavou na všetko, čo som povedal.
Bolo to príjemné.
Vieš, Em, o niečom som sa chcel s tebou porozprávať.
O čom?
Je to niečo dôležité, o čo by som ťa chcel požiadať.
Čo dokážem, to chcem Aj keď len drobnosť ako narcis
Narcis, veľmi múdre.
Áno. Mohla by si ísť do mojej kancelárie? Poď.
Prepáč ten neporiadok.
Akoby to tu niekto obrátil naruby.
Áno. Ukázalo sa, že práca na dedičstve je ťažká.
Ale konečne som prišiel na to, čo komu zanechám,
a preto potrebujem teba.
Dobre.
Chcem, aby si bola vykonávateľkou mojej vôle.
- Ja? - Áno, ty.
Viem, je to nezvyčajná požiadavka.
Vykonávateľ musí byť niekto s rozumom,
niekto, kto tvoje želania do písmenka splní,
niekto, kto bude za teba hovoriť, keď už nemôžeš,
niekto, komu z celého srdca dôveruješ.
No teda. Nevedela som, že ma tak vnímaš.
Áno. Typicky by táto rola padla na najstaršieho syna,
ale veci v tejto rodine dopadli inak.
Neboj sa, otec.
Jeden syn k tvojim službám. Možno si si ho predtým nevšimol.
Priznávam, nie.
Nikdy nie je neskoro.
- Sadni si, prosím. - Áno, ďakujem.
Potešenie je na mojej strane.
- Pane. - Áno. Dobrý chlapec.
Rýchlo.
Dobre?
- Stačí povedať, oci. - Výborne.
Ja, Edward Dickinson, plne pri zmysloch a s čistým úsudkom...
vyhlasujem, že toto je moja posledná vôľa a závet.
PRI ZMYSLOCH A S ČISTÝM ÚSUDKOM
MOJA POSLEDNÁ VÔĽA A ZÁVET
MOJE MENO TEJTO VÔLE A ZÁVETU
POSLEDNÁ VÔĽA A ZÁVET
Pozor!
Do riti.
PLUKOVNÍK HIGGINSON
EMILY DICKINSONOVÁ, AMHERST
Emily.
Zachytila si poslednú položku?
Áno, áno. Samozrejme. Prepáč, áno.
„Sumu 1 000 dolárov venujem Fondu vysokej školy v Amherste.“
- Dobre. - Áno.
- Myslel som, že si nedávala pozor. - Vieš, na čo som myslela?
Mal by si založiť štipendium.
Štipendium?
Áno. Ako lepšie rozšíriť svoj odkaz, než investovaním do ľudí?
Nie všetko musí byť meno na budove.
To je skvelé. Skvelý nápad.
No teda. Austinovi by nič také nenapadlo.
Tak...
Vieš, Em...
uvedomil som si, aké mám šťastie.
Musím priznať, nedávno som sa cítil touto rodinou opustený,
ale tebou nikdy.
Vždy si mi bola verná,
aj keď som si to nie vždy zaslúžil.
Musela si mi veľa odpustiť.
A chcem, aby si vedela, že na smrteľnej posteli ti budem vďačný.
Chcem len... Vždy som chcel, aby si bola šťastná.
Viem, oci. Ďakujem.
Obom nám na tejto rodine záleží.
To je pravda.
A viem, aké to máš ťažké, keď máš brata na druhej strane.
Musíme sa uistiť, že nám sa nič podobné nestane.
Nie. Nič nás nerozdelí.
To nie.
Už sme takmer hotoví.
- Áno. Už len posledná klauzula. - Áno.
- Ideš. - Dobre.
Rodinný dom.
Hlavná ulica 280, Amherst...
spolu s ostatným mojím majetkom, ktorý zostáva,
prenechávam...
svojmu synovi, Williamovi Austinovi Dickinsonovi.
Môj život ako nabitá puška
V prípade jeho smrti dedičstvo prenechám jeho synovi...
Panebože.
Ten chlapec ešte nemá meno, však?
Daj tam „jeho najstaršiemu synovi“.
stál v kúte do dňa,
Predstav si to.
Tvoj malý bezmenný synovec
by jedného dňa mohol byť tvoj poručík.
Je to smiešne.
kým prišiel pán a našiel ma
a so sebou ma zobral.
Čo sa deje, drahá?
Naozaj mi hovoríš...
že všetko prenechávaš Austinovi?
Len tak?
Po tom, čo sa stalo? Úplne všetko?
Samozrejme.
Komu inému?
Vám, ženám?
Dnes poľujeme na srny
a túlame sa v lese
a vždy, keď zaňho prevravím,
Ako by to asi vyzeralo,
ak by som všetko prenechal dcére.
Banka by ten závet asi roztrhala.
Mysleli by si, že som sa zbláznil. Ženy nemôžu vlastniť nehnuteľnosť.
Nie. Súvisí to s tým, aké ste emocionálne.
Ženám sa nedá veriť s ich rozhodnutiami.
Preto sa o nich musia starať muži,
ak nie môj syn, tak Austinov, ak nie on, tak jeho.
Túto rodinu by mali riadiť muži,
dúfam, že aj budúce generácie.
Vy ženy máte šťastie,
nemusíte na pleciach nosiť ťarchu vlastnej nezávislosti.
Ale neboj sa, drahá.
Bude o teba postarané.
Tak či tak ťa uisťujem,
že je to v súlade so zákonmi Massachusetts.
odpoveď z hôr sa znesie.
Keď som vyrastala, myslela som si...
že mám šťastie, že mám za otca takého skvelého muža.
Muž plný ambícii, veľkej moci,
ktorý dokáže úžasné veci
a ktorý by dokázal zmeniť svet.
Ale pravda je taká...
že taký vôbec nie si.
Čože?
Si len vystrašená ovečka.
Nemáš žiadnu moc niečo zmeniť...
lebo nemáš predstavivosť.
A preto nikto nikdy nebude vedieť, kto si bol.
Urobila som chybu.
Austin mal pravdu.
Mýlila som sa.
Em.
Keď zasmejem sa, v údolí
zažiari také svetlo,
akoby oheň s radosťou
sa v tvári sopky stretol.
- Pozor! - Bože.
- Betty, prepáč. Nepozerala som sa. - Dávaj pozor.
Všetko je čoraz horšie a horšie.
- Prepáč. - Betty, povedz, ako to robíš?
Prosím.
Ako? Ako to všetko zvládaš?
Lebo svet je na hlavu a úprimne,
neviem, či to ešte zvládam.
Prepáč, ale nemôžem. Prečo myslíš, že mám na toto čas?
- Betty, čo sa deje? - Deje sa to, že som zistila,
že Henry sa pridal k pluku na juhu.
- Napísal ti. - Nie! Počula som to od poštára.
Zdá sa, že Henry môže písať listy,
ale nie svojej rodine.
Takže nielenže Helen stratí otca,
ale ani sa mu o tom nechce nám povedať.
Nie. Záleží mu na vás, určite.
Ľúbi ťa, Betty, a ľúbi Helen.
Aspoň vieš, kde je.
Ide k nim armáda Konfederácie a ani nemajú zbrane.
- Betty, je mi to ľúto. - Nechcem tvoju ľútosť.
Nemyslela som to tak. Pozri, nepremýšľam jasne.
Pohádala som sa s otcom.
- A potom... - Áno.
Je mi ľúto, že tvoja rodina má plno práce s tým, že samú seba ničí.
Ale svet už medzičasom zničil tú moju.
Betty, musíš mať nádej.
Nádej? Nádej je lož!
Emily, stráv jeden deň v mojej koži a pochopíš to.
Bež. Píš si tie svoje básne.
Nič to nezmení.
S nádejou nechcem mať nič spoločné.
Nič.
Z nádeje som vždy len plakala.
Betty.
A v noci po tých potulkách
pod hlavou pána ležím,
bdiem, mäkšia, než je poduška
plnená kačacím perím.
Nepriateľ jeho je aj môj
— druhý raz nevyskočí,
na koho prstom namierim
či párom žltých očí.
Aj keď ho asi prežijem,
bude to sotva dobré:
Mám iba silu zabíjať,
no nemám silu zomrieť.
Prišla si.
Jama?
Inferno.
„Tu všetku nádej zanechaj.“
Všetku nádej zanechaj a nájdeš, kde je skutočná nádej,
tam, kde si sa nepozrela,
na najtemnejšom mieste.
Si pripravená?
Dúfam.
Až po tebe.
Nie!
Frazar?
Nikto?
Vinnie!
To si ty.
Čo tu robíš?
Čo myslíš?
Snažím sa udržať manželov pri živote.
To sú všetci tvoji manželia?
Všetci a žiadni, vďaka tebe.
Vďaka mne?
Áno, tebe.
Ak by som ťa celý život nepočúvala kázať
o slobode a kreatívnom duchu, našla by som skutočnú lásku.
Ale nie, musela som kvôli tebe myslieť na umenie a poéziu a podobe sračky,
pričom som sa mala sústrediť na manželstvo.
- Počkaj to sú... - Tvoje básne?
Áno. A vieš čo? Asi ich spálim.
- Len na to sú dobré. - Nie. Nie!
Nie, Vinnie, prestaň!
Ty prestaň. Neodvracaj moju pozornosť od toho, čo je dôležité.
Prestaň ničiť moje šance na šťastie.
Chúďa.
Emily.
Austin? Austin, počkaj. Kam ma berieš?
Prepáč, Emily, ale si šialená. Je čas ťa zatvoriť.
Čo? Prečo?
Aby si už nikomu neurobila to, čo mne.
Čo? Čo som urobila?
Veľmi dobre vieš, prečo je moje manželstvo katastrofa.
Austin, to nie je fér. Vedel si, že Sue milujem.
Ale že takto, to som nevedel. Okrem toho, Sue neľúbiš.
Rada píšeš básne o tom, ako ľúbiš Sue. Záleží ti len na básňach.
To nie je pravda.
Ale je. Vieš, že je.
Austin, Sue ľúbim. A aj teba.
Ak by to bola pravda, dala by si nám šancu.
Ale namiesto toho si písala básne. Nevedela si si pomôcť, že?
Každá z nich je malá kvapka jedu.
Každá pomaly zabíja nádej, že budeme šťastní.
Austin.
Nikdy som ti nechcela ublížiť.
Neublížila si mi, Emily.
Zničila si ma.
Som sama a bojím sa, Emily. Prišla som o mamu.
- Mami? - Nakŕmiš ma, Emily?
Bože.
Oci.
Oci?
Oci. Oci...
Božemôj.
Nie, nie.
Nie, nie, nie. Oci!
Oci! Nie, nie, nie.
Emily.
Je mŕtvy.
Áno. Už môžeme byť spolu.
Nie. Je to moja vina. Moja vina. Zabila som ho.
Rozlúč sa a poď so mnou.
Prepáč.
Naozaj.
Pozri. Už sme tu len ty a ja.
Dokonalé.
Vieš, možno by sme nemali...
Neboj sa, Emily. Nikto nás tu dole neuvidí. Sme v bezpečí.
Tak som to nemyslela. Je to...
Čo? Nechceš ma ani pobozkať?
Nie, samozrejme, že chcem. Chcem. Ale...
Vyzeráš trochu...
Vedela som to. Už ťa nepriťahujem.
Vkladáš mi do úst slová.
Tak tam vložím niečo iné.
Počkaj, bože.
- Bože, Sue. - Choď preč, Emily.
Nikdy sme nemali nádej, však?
- Ako to myslíš? - Už sa ma nedotýkaj.
Sue, počkaj.
Páľ!
Henry!
Vpred!
Nie. Henry!
No tak, Henry!
Nevzdávaj sa! Bojuj!
Tvoja rodina ťa potrebuje.
Vyhrávame!
Víťazstvo je naše!
Bože.
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová Báseň: Milan Richter