Tere.
Mis vaja?
Ma tean, et oleme sõjajalal,
aga ma lootsin, et kuulutame täna vaherahu välja
ja läheme koos matustele Frazarit mälestama.
Ma ei tule.
Kuidas nii? Sa pead tulema.
Frazar oli sinu klassist.
Ta oli üks su parimaid sõpru. - Seda tean ma ise ka.
Ja ma ei taha vaadata, kuidas isa teeskleb, et tundis Frazarit,
ja kasutab tema surma linna ees uhkeldamiseks.
Ma leinan teda ise.
Sa tead, et terve linn räägib isast, kui sa ei tule.
Sa upitad ennast tähelepanu keskpunkti. Kas sa perekonnale ei võiks mõelda?
Mul on nüüd oma pere ja pean nendega tegelema.
Kus Sue on? Tean, et ta nõustub minuga.
Minu ja Sue prioriteediks on nüüd meie laps.
Sa mõistaksid, kui sul endal lapsi oleks.
Kui mul lapsi oleks, õpetaksin neid perekonna mainet hoidma
ja olulisel hetkel kohale tulema.
Issake, Emily. Mis sinuga juhtus?
Varem olid sa nii…
ebatraditsiooniline, nüüd aga oled täpselt isa moodi.
Mine.
Lippa nüüd papsil käest kinni hoidma. Ära unusta, et sa valisid viimaks tema.
Mu Elu püsis - Laetud Püss
Frazar Augustus Stearns oli läbi ja lõhki Amhersti mees.
Frazar kehastas Amhersti vaimu. Ta oli linna liha ja veri.
Ja kuigi hüvasti jätta on valus…
Kus Austin on?
Ma ei tea.
Pöörane, et teda siin pole.
Pöörane, et kedagi neist pole.
Ärge kutsuge kõike pööraseks. See on solvav.
Pealegi on Emily siin.
Kangelane, kes tõi linnale suurt kuulsust.
Ja täna pühendame selle kahuri talle tema kuulsuse mälestuseks.
Kahuri?
Mulle?
Frazar!
Ma olen Eikeegi. - Sa oled siin.
Ma ei saanud oma matuseid maha magada.
See kahur oli New Bernis. Sealsamas, kus noor Frazar oma elu ohverdas…
Uskumatu tüüp.
…riigi hinge nimel.
Vabandust. Tean, et ta on su isa, aga see on nii imal jutt.
Ta püüab sind austada.
Seepärast sa ju sõtta läksidki, mäletad?
Oled nüüd pisut kuulus, Frazar Stearns.
Kui see sõda läbi saab
ja meie riik sellest sügavast haavast paraneb,
siis on mälestused Frazar Stearnsi sugustest meestest
meile ühiseks palsamiks.
Noh, kuidas siis oli?
Mis täpselt oli? - Sõda.
Hullem, kui ette kujutasin.
Ma sattusin otse põrgusse,
kõige pimedamasse infernosse.
Nagu Dante.
Jah, täpselt nagu Dante.
Ja mis sa seal leidsid? - Tõe.
Kõige toorema ja inetuma tõe.
Sõjas peitu ei poe. Arvad, et su vastas on vaenlane, aga tegelikult oled sa ise.
Sa pole ainus, kes sõjajalal on.
Kuulda on. Kahju oli sinust ja Austinist kuulda.
Pole hullu.
Kõik lõppes hästi.
Ma olen palju õppinud. - Tõesti? Mida?
Noh, ma õppisin, et mu vend on lootusetu tuulepea
ja temata ongi parem.
Jah, ema ja Vinnie pole sellest veel üle saanud,
ent mina ja isa oleme tugevad.
Edastage oma võitluskaaslastele meie kõige südamlikum tänu…
Ma pole meie pere osas kunagi lootusrikkam olnud.
Mis on?
Vabandust, aga ma vist ei usu sind. - Miks nii?
Sinu lootusejutt kõlab võltsilt.
„…surmavalt haavatuna ärgitas ta mehi
teisel pool raudteed vaenlast ründama.“
Jah, söör. Aitäh tulemast. Suur tänu, olen väga tänulik.
Edward, seal sa oledki.
See oli vapustav kõne. Väga hästi tehtud.
Tõesti imeline. - Aitäh, Ithamar. Tore, et seda arvad.
Tõepoolest arvan. Ja anna andeks, et sinus kahtlesin.
Sa oled üdini Uniooni mees.
Jah. Mul on valus mõelda, et keegi võis teisiti arvata.
Noh, sa tead, et linn armastab naasmislugusid.
Kahju, et sinu pere seda ei näinud.
Aga nägime ju. - Evelina!
Ma õnnitlesin su isa tema suurepärase matusekõne puhul.
Jah, see oli tõesti hiilgav. Ka Lincoln ise poleks seda paremini öelnud.
Tõepoolest.
Sa oled alati hea kõnemees olnud, Edward. Ei tea, miks poliitikale selja pöörasid.
No ei tea.
Ehk tasub seda kaaluda?
Head päeva teile mõlemale.
Head päeva, Conkey.
Hästi tehtud, paps. Sa särasid. - Arvad tõesti?
Igatahes.
Nii uhke tunne on su tütar olla.
Tule. Jalutame koju. Kevadlilled on õide puhkemas.
Olgu.
Hr Dickinson.
Sue, sa tulid.
Jah, muidugi. - Ilma oma meheta.
Ta hoiab last. Me loobusime oma kodus ametlikult ettemääratud soorollidest.
Kas te olete mõlemad ikka veel Trummipõrina toimetajad?
Sa pead silmas president Lincolni lemmikajalehte?
Muidugi oleme. Mis siis?
Ma tahaksin midagi anonüümselt esitada.
See oli lõbus. - Jah.
Ma polnudki varem nartsissidega vestelnud.
Peaksid tihemini proovima. Minu arust on nad väga head kuulajad.
Jah. Nad noogutasid kõige peale, mida ütlesin.
Väga meeldiv oli.
Tead, Em, ma olen tahtnud ühest asjast rääkida.
Mis on?
Ma paluksin sul minu heaks midagi päris tähtsat teha.
Teen mida teha - võin - Olgu see väike kui Nartsissiõis -
Nartsissiõis, väga nutikas.
Jah… Astume minu kabinetti. Tule.
Vabandust segaduse pärast. - Kõik on segi pööratud.
Jah. Selgus, et päranditegu on raske töö.
Aga ma usun, et jõudsin järeldusele, mida ma kellele pärandan,
mistõttu ongi sind vaja.
Olgu peale.
Ma tahan sind oma testamenditäitjaks.
Mind? - Jah, sind.
Ma tean, et see on ebatavaline palve.
Aga testamenditäitja peab olema terve keha ja vaimuga,
inimene, kes täidab mu soove piinliku täpsusega,
kes kõneleb mu eest, kui mina seda enam teha ei saa,
keda ma kogu südamest usaldan.
Paps. Ma ei teadnud, et minust nii arvad.
Jah. Tavaolukorras on see vanima poja roll,
aga meie peres on asjad teisiti kujunenud.
Ära muretse, isa.
Üks poeg on sinu teenistuses. Sa polegi teda vist varem märganud.
Pean tunnistama, et ei.
Aga kunagi pole hilja. Palun istu. - Jah, aitäh.
Ei, rõõm on minupoolne.
Hea härra. - Jah. Tubli poiss.
Tee kiiresti.
Kas võib?
Mina olen valmis, isa. - Suurepärane.
Mina, Edward Dickinson, terve mõistuse juures ja otsustusvõimelisena…
…kuulutan selle oma viimaseks tahteavalduseks ja testamendiks.
TERVE MÕISTUSE JUURES
TESTAMENDIKS
CAMBRIDGE'IS MINU TESTAMENT
Valvel!
No raisk.
KOLONEL T. W. HIGGINSONILE
Emily.
Kas sa viimase asja panid kirja?
Jah, muidugi. Vabandust… Jah.
„Üks tuhat dollarit jätta Amhersti ülikooli hoolekogule.“
Hästi. - Jah.
Arvasin, et su mõtted läksid mujale. - Tead, millele mõtlesin?
Sa peaksid stipendiumi asutama. - Stipendiumi?
Jah. Inimestesse investeerimine on parim viis oma pärandi avardamiseks.
Kõik ei pea olema nimi hoonel.
See on hiilgav mõte. Lihtsalt hiilgav.
Taevake. Austin poleks iial sellise asja peale tulnud.
Noh…
Tead, Em…
Ma olen aru saanud, kui tohutult mul on vedanud.
Pean tunnistama, et tundsin ennast pere poolt hüljatuna, aga sinu poolt mitte.
Sina oled mulle alati lojaalne olnud,
kuigi ma pole alati selle vääriline olnud.
Sa oled pidanud mulle paljude asjade eest andestama.
Ja ma olen surivoodisse heites selle eest tänulik.
Ma tahan vaid… Ma olen alati tahtnud ainult sind õnnelikuks teha.
Ma tean, isa. Aitäh.
Me mõlemad hoolime sellest perest väga.
Tõsi.
Ja ma tean, kui raske sul on, et su vend on vastaspoolel.
Me ei tohi lasta sellel meie vahel juhtuda.
Ei. Mitte miski ei lahuta meid iial.
Ei lahuta.
Kohe on kõik.
Jah. Tuleb veel viimane punkt lisada. - Hästi.
Alusta. - Olgu.
Perekonna kodu.
Main Street 280, Amherst…
koos kogu muu varaga, mis üle jääb,
pärandatakse…
minu pojale William Austin Dickinsonile.
Mu Elu püsis - Laetud Püss -
Ja tema surma korral on pärijaks tema poeg…
Taevake.
Sellel poisil pole isegi veel nime, mis?
Kirjuta siis „tema vanim poeg“.
nii - kuni Peremees -
Mõelda vaid.
Sinu väike nimetu vennapoeg võib ühel heal päeval sinu eestkostjaks saada.
Elu on naljakas.
sääl tuli - Nurgas tunnistas -
Mind ning Mu kaasa viis.
Mis viga, kullake?
Kas sa tahad väita…
et sa pärandad kõik Austinile?
Niisama lihtsalt?
Pärast kõike, mis juhtus? Iga viimse kui asja?
Aga muidugi.
Kellele siis veel?
Teile, naistele?
Ning nüüd Ürgmetsis uitame
et Hirvi ajada -
Ning kui ma kõnelen Ta eest -
Mis mulje see jätaks,
kui jätaksin kõik oma tütrele?
Pank rebiks testamendi puruks.
Nad peaksid mind hulluks. Naistel pole õigust vara omada.
Ei, Em, asi on naiste emotsionaalsuses.
Otsustamist ei saa naistele usaldada. Seepärast vajavad nad mehe eestkostet.
Kui mitte minu, siis Austini või tema poja eestkostet.
Meie suguvõsa mehed jäävad loodetavasti veel mitmeks põlveks asju otsustama.
Teile, naistele, on ju õnnistus,
kui iseseisvuse koorem teie õlgadel ei lasu.
Aga ära muretse, kullake.
Sinu eest hoolitsetakse hästi.
Ja igal juhul võin ma kinnitada,
et see on Massachusettsi seadustega kooskõlas.
Mäed vastu kajavad -
Tead, ma mõtlesin üles kasvades…
kuidas mul on vedanud, et mu isa on nii imeline mees.
Ambitsioonikas mees, kellel on suur võim,
kes suudaks teha hämmastavaid asju ja maailma muuta.
Aga tegelikult…
pole sa selline.
Vabandust, mida?
Sa oled lihtsalt hirmunud lammas.
Sul pole võimu midagi muuta, sest sa…
Sul puudub kujutlusvõime.
Ja seepärast ei mäleta keegi, kes sa olid, ega hooli sellest.
Ma tegin vea.
Austinil oli sinu suhtes õigus.
Mina eksisin.
Em.
Ning kui ma naeratan, siis saab
Org lahket valgust täis -
just nii Vesuuvi palgele
rõõm valguda vast võis -
Ettevaatust! - Issand!
Betty, anna andeks. Ma ei vaadanud. - Pane tähele.
Kõik muutub aina hullemaks.
Vabandust. - Betty, kuidas sa seda teed?
Palun.
Kuidas? Kuidas sa kõike klapitad?
Sest see maailm on nii sassis ja päris ausalt,
ma ei tea, kas suudan enam.
Vabandust, ma ei saa. Miks sa arvad, et mul selleks aega on?
Betty, mis viga? - Ma sain just teada,
et Henry liitus lõunas rügemendiga.
Ta kirjutas sulle. - Ei, postiljon pidi mulle rääkima.
Selgus, et Henry on võimeline kirju saatma, aga mitte oma perele.
Vähe sellest, et Helen kaotab kohe oma isa,
Henry ei hooli isegi niivõrd, et meile rääkida.
Ei, ma olen kindel, et ta hoolib.
Ta armastab sind, Betty, ja ta armastab Helenit.
Vähemasti sa tead, kus ta on.
Konföderatsiooni armee läheneb ja neil pole isegi relvi.
Kahju kuulda. - Ma ei vaja su kahetsust!
Ei, ma ei mõelnud seda… Ma ei mõtle praegu selgelt.
Ma tülitsesin just isaga.
Ja siis… - Jah!
Mul on kahju, et su pere tegeleb enda hävitamisega.
Aga maailm on juba minu pere hävitanud.
Betty, säilita lootus.
Lootus? Lootus on vale!
Emily, sa mõistaksid seda, kui ühe päeva minu nahas elaksid.
Lase käia. Vorbi oma luuletusi kirjutada.
See ei muuda midagi.
Mina ei taha lootusega tegemist teha.
Üleüldse.
Lootus on mind ainult nutma ajanud.
Betty.
Ja Öiti - pärast Päeva hääd -
kui valvan Peremeest -
see pehmem Padjast jagatust
mis hahasulgedest -
Ta vaenlasele tapjaks saan -
ei enam liiguta
see, keda tabab minu Pilk -
või Pöial rõhuga -
Ehk kauem elada - võin küll -
peaks Tema - elama -
sest mul - on surmata vaid võim
ent - surra suutmata -
Sa jõudsid.
Auk?
Põrgu.
„Kõik lootus jätke“.
Kõik lootus jätke, siis leiate tõelise lootuse ainsast kohast, kust ei otsinud,
kõige pimedamast kohast.
Oled valmis?
Ma loodan.
Mine ees.
Oota!
Frazar?
Eikeegi?
Vinnie!
Sina oled.
Mida sa siin teed?
Mis sa ise arvad? Ma püüan kõiki oma mehi elus hoida.
Need on kõik su mehed?
Kõik ja mitte ükski, tänu sulle.
Tänu mulle?
Jah, sulle.
Kui ma poleks kogu elu kuulanud sinu targutamist
vabadest ja loomingulistest hingedest, oleksin tõelise armastuse leidnud.
Aga ei, sina panid mu mõtlema kunstist, luulest ja muust rämpsust,
kui oleksin pidanud abielule keskenduma.
Kas need on… - Sinu luuletused?
Jah. Ja tead mis? Ma siiski põletan need ära.
Muuks need ei kõlba. - Ei!
Ei, Vinnie, lõpeta!
Ei, lõpeta ise minu kõrvalejuhtimine sellest, mis on oluline.
Lõpeta minu õnnelootuse rikkumine.
Vaene kullake.
Emily.
Austin? Austin, oota. Kuhu sa mind viid?
Andesta, Emily, aga sa oled hull. On aeg sind luku taha panna.
Mida? Miks?
Et sa ei teeks teistega seda, mida minuga.
Mida? Mida ma tegin?
Sa tead väga hästi, et minu abielu on sinu pärast katastroof.
Austin, see pole õiglane. Sa teadsid, et armastan Sued.
Ma ei teadnud, et sedasi. Ja pealegi sa ei armasta Sued.
Sulle meeldib Sue armastamisest luuletusi kirjutada. Ainult luuletustest hoolidki.
Pole tõsi. - Jah, on küll. Sa tead seda.
Austin, ma armastan Sued. Ja ma armastan sind.
Sel juhul oleksid meile võimaluse andnud.
Aga sina kirjutasid talle luuletusi edasi. Sa ei suutnud ennast tagasi hoida.
Iga luuletus oli tilluke mürgipiisk.
Igaüks tappis aeglaselt meie õnnelootust.
Austin.
Ma ei tahtnud sulle haiget teha.
Sa ei teinud mulle haiget.
Sa hävitasid mu.
Ma olen üksinda ja kardan, Emily. Ma kaotasin oma emme.
Ema? - Toida mind, Emily.
Issand.
Isa.
Isa?
Isa.
Issand.
Ei. Ei.
Ei, ei, ei! Isa!
Isa, ei. Ei, ei, ei.
Emily.
Ta on surnud.
Jah. Ja nüüd saame koos olla.
Ei. See on minu süü. Minu süü. Ma tapsin ta.
Jäta hüvasti ja tule minuga kaasa.
Anna andeks.
Päriselt.
Vaata. Nüüd oleme meie kahekesi.
See on oivaline.
Tead, võibolla ei peaks…
Ära muretse, Emily. Siin ei näe meid keegi. Oleme kindlas kohas.
Ma ei tahtnud seda öelda. Lihtsalt…
Mida? Sa ei taha mind isegi suudelda?
Ei, muidugi tahan. Lihtsalt…
Sa oled pisut…
Ma teadsin seda. Ma ei köida sind enam.
Sa paned mulle sõnu suhu.
Las ma panen sinna midagi muud.
Oota. Issand.
Issand, Sue! - Lase lahti, Emily!
Meil polnud kunagi lootust, ega?
Mis mõttes? - Ära mind enam kunagi puuduta.
Sue, oota.
Tuld!
Henry!
Rünnakule!
Ei. Henry!
Pea vastu, Henry!
Ära anna alla! Võitle edasi!
Sinu pere vajab sind.
Me võidame!
Võit kuulub meile!
Issand.
Tõlkinud Janno Buschmann Luuletõlge Doris Kareva