Ibland tar jag fram dina brev och verser, kära vän…
…och när jag förnimmer deras märkliga kraft
finner jag det svårt att skriva.
Om jag en gång fick se dig och känna att du är verklig,
kanske jag klarar mig bättre.
Det är svårt för mig att förstå hur du kan leva så ensam
och ändå frambringa tankar av sådan kvalitet.
Ja, det isolerar vem som helst att tänka bortom en viss punkt
eller få sådana lysande snilleblixtar som du.
Så kanske spelar platsen inte så stor roll.
Du kommer väl ner till Boston någon gång?
Det gör alla damer.
Din vän, Higginson.
Emily.
Mamma ligger i sängen, Maggie är ledig
och vi har inte rinnande vatten i huset. Så…
…du måste hämta vatten.
Vet du en sak?
Ibland känns det som om jag föddes i fel århundrade.
Vilken härlig vårdag!
God morgon, solsken.
Visste du att jag kan holländska?
Det är verkligen en fin dag. Måtte posten komma snart.
Varför? Är du lite kär i brevbäraren?
Va? Nej. Jag väntar på brev från Henry.
-Inte det där igen. -Jag börjar frukta det värsta.
Om han inte hörs av snart
finns väl ingen annan förklaring än att han är… död?
-Jag kan tänka mig fler förklaringar. -Kan du?
Jag vet inte vart Henry har tagit vägen,
men en man leds bara av en sak, och det är inte kompassen.
Var han än är, har han nog fått ihop det med nån annan.
Även om det vore så, kunde han väl skriva till Helen.
Vem försöker du skydda, flicka?
Han lämnade dig och Helen.
Du måste komma ut i svängen mer.
-Ursäkta? -Du måste börja träffa män igen.
Skulle jag träffa män mitt under inbördeskriget?
Tiden är aldrig perfekt, men trots kriget är det ändå vår.
Fåglar sjunger. Blommor slår ut.
Vår är tiden för ny kärlek,
inte för att gå och sura och sakna din före detta man,
som jämt satte sin abolitionisttidning före dig.
Släpp det förflutna
och börja bygga en ny framtid åt dig!
Du får det att låta så enkelt.
Hur kan du förbli så optimistisk?
För att Gud har kallat mig att vittna om hoppet jag bär.
Och just nu hoppas jag att min vän Betty ska börja roa sig igen.
Vem skulle jag väl träffa i en sån här tid?
God morgon, damerna!
-Han? -Varför inte?
-Jag kan nog inte. Jag är inte redo. -Ta chansen, vetja.
Nån post åt oss idag, Freddie?
Tyvärr inte.
Jag önskar jämt att jag hade nåt åt dig, Betty.
Jag älskar att se ditt vackra leende.
Fin dag för en promenad, eller hur?
Jag vet vem som behöver en promenad.
Amhersts flitigaste sömmerska.
Du får gärna följa med mig på postutdelningen.
Det är jobb, inte nöje. Ta ut henne på picknick eller nåt.
Det kan vi göra, om du är positiv till förslaget.
Jag…
Det vore trevligt.
Jag kan behöva lite frisk luft.
Men kom ihåg, att det är mörkast just före gryningen.
Jag undervisar för att vittna om hoppet jag bär!
Jag är faktiskt 60!
Emily.
Här uppe.
Sue.
Vad gör du där uppe?
Jag väntade på dig.
Vi behöver prata.
Ja, det behöver vi.
Varför har du inte hälsat på mig?
Jag trodde att du var arg på mig.
Det är jag. Det är därför du borde ha kommit.
Sue, lyssna.
Det är orätt av dig att vara arg på mig
bara för att jag skickade mina dikter till nån annan.
Det rör inte dig alls.
Det rör mig i högsta grad.
Du sa en gång att du skrev bara för mig.
Men mina tankar räcker visst inte till för dig längre.
Nu när jag har ett barn är väl min hjärna inte att räkna med.
Nej, du har knappt tid för min poesi nu när du har ett barn.
Och du har knappt tid för mitt barn
eftersom du bara skriver dina jädra dikter!
Så är det alltså.
Du bryr dig inte ens om mina dikter mer.
Visst gör jag det. Men…
Så varför tar du det personligt när jag ber nån annan
-om hans åsikt? -En man?
En främling? Nån som inte ens känner dig?
Just det!
Han känner mig inte.
Han känner bara mina ord.
Jag behöver inte bekymra mig om att känslor kommer med i bilden.
Som när du sa att du avskydde en strof.
Du kanske bara var arg för att jag inte hjälpte till med blöjbyte.
Eller värre ändå, när du säger dig älska en rad,
kanske det bara betyder att du älskar mig.
Jag älskar dig, Emily. Vad är det för fel med det?
Jösses, det är så orättvist att behöva leva så här. Det är hemskt.
Det enda jag vill är att vara med dig,
att krypa upp till dig i sängen på kvällarna.
Istället får jag vänta i dagar och veckor utan nånting.
Inte utan nånting.
Jag skriver till dig. Är inte det nåt?
Emily, du är poet.
Du jobbar så hårt med dina dikter.
Du vill ha varje rad perfekt.
Men jag vill ha röran.
Jag vill ha nåt man inte kan klä i ord.
Jag vill ha dig.
Och jag vill att du ska vilja ha mig.
Självklart vill jag ha dig.
Men jag kan ju inte bo hemma hos er.
Och Austin pratar inte ens med mig.
Okej.
Om Austin går ut i kriget? Vad händer då?
-Vad menar du? -De inkallar alla vapenföra män.
Hans tid kommer.
När Austin är ute i kriget, kommer du och hälsar på mig då?
Eller hittar du en annan ursäkt?
Jag måste tillbaka med vattnet.
Det ska bli regn.
Kyss mig.
Jag kan inte.
Idag är ingen bra dag.
Jösses, Emily. Inser du inte att idag är allt vi har?
Vilken smärta!
Vilken plåga.
Vinnie?
Vinnie? Vad är det?
Se på mig,
jag utför enkelt hushållsarbete dag ut och dag in för min mor,
när det jag vill, det jag drömmer om,
är att utföra enkelt hushållsarbete dag ut och dag in
för min tjusige, emotionellt otillgänglige man.
Jag orkar inte längre.
Inte jag heller. Livet suger.
Jag är ungmö för all framtid, USA är i inbördeskrig,
och nu regnar det.
Ja, idag är den värsta dagen nånsin.
Ja.
Varje dag under kriget
har jag hoppats att det snart skulle bli bättre,
att himlen skulle klarna,
att vi på nåt sätt kunde se fram emot en ljusare framtid.
Men så har det inte blivit.
Vår familj håller på att splittras.
Jag vill återvända till det förgångna.
Innan kriget började, innan alla mina pojkvänner dog.
Nej, jag går hellre till framtiden.
Hoppar över den här röran, till när kriget är över och allt är annorlunda.
Tänk om vi kunde blinka…
…och vara i framtiden. Bara så där.
-Såg du? -Vad var det?
Vad händer?
Emily.
-Vinnie? -Ja?
-Rör vi på oss? -Jag tror det.
Emily?
-Vad händer? -Jag vet inte.
-Vinnie! -Emily!
Herregud!
Vad var det?
Vad hände nyss?
Lusthuset snurrade.
Ja, och så stannade det.
Och det slutade regna.
-Vinnie? -Ja?
Verkar huset annorlunda på nåt sätt?
-Vänta lite… Emily, jag är rädd. -Vad var…
-Vagnen har inga hästar! -Det kommer rök ur ändan på den!
Va?
-Herre… -Vad?
Vad?
AMHERSTS AVGÅNGSKLASS 1955 SÄTTER NYTT REKORD
1955?
Vi är i framtiden!
GODEYS DAMTIDNING
NYA FÖRKLÄDEN
Mrs Dickinson?
Hur vågar du störa mig, Edward? Jag är i min fristad.
Jag har hittat nåt oroande.
I Emilys växthus.
Jag tänkte att du ville veta.
Va? Växthuset? Vad pratar du om?
Det här växte bland hennes växter.
Jaha. Vad är det?
Det här, mrs Dickinson, är cannabis.
Ursäkta?
Cannabis sativa.
Även känt som hampa, hasch, djävulsgräs.
Narkotikan på modet.
I Orienten rullar de det och röker det.
Man blir hög, mrs Dickinson.
Emily vet säkert inget om det där.
Hon odlar det säkert för att det är vackert.
Du kanske har rätt. Hon hade ingen aning.
Men det är farligt.
Det kan leda till extas, drömmar, vanföreställningar.
Jaha…
Ska vi prova?
Va? Ska vi?
Man lever bara en gång.
-Hallå? -Det är låst.
-Hallå? -Låst och vi är i framtiden.
Det här är toppen. Underbart.
Det är vårt hus. De måste släppa in oss.
Vilka "de"? Vem tror du finns där inne?
Vi har just rest 100 år framåt i tiden.
Hela vår familj är död.
Jag vill ha svar på det här, och det snabbt.
CYKLAR EJ TILLÅTNA
Ni kan inte komma in.
Det är låst alla dagar utom tisdagar.
Varför är ni klädda som tossiga gamla tanter?
Det är väl era kläder för Mountain Day.
Jag fattar. Kul.
-Mountain Day? -Ja.
Smith Colleges Mountain Day. En gång per termin.
Lektionerna ställs in
och alla är fria att driva omkring
och spela spratt och så.
Visst är det härligt med kvinnocolleges och deras galna traditioner?
Kvinnocolleges? Kan kvinnor läsa på college nu?
Uppenbarligen. Vi är ju på campus.
Oj! Kvinnornas liv verkar rätt bra den här tidsperioden.
Nej. De är deprimerande.
Jag har haft flera sammanbrott och försökt begå självmord.
Jag går sista året. Och ni?
Vi… Vi kommer från 1862.
Okej, ni lever er in i rollen.
Korsetter och allting.
Hur kan ni andas i de där?
Men ursäkta mig. Jag ska in.
Har du nyckel?
Jag vet var den finns. Jag kommer ofta hit.
Gör du? Varför?
För jag är poet.
Och det här är den stora amerikanska poeten Emily Dickinsons hem.
Så…
Bodde Emily Dickinson här?
För länge sen, ja.
Nu är det igenbommat,
fast collegets förtroendemän ger visningar ibland.
-Jag har varit med på många. -Är du poet, sa du?
Ja. Eller försöker bli.
Fast ibland känns min hjärna som ett svart hål
som ingen skönhet eller sanning kan komma ur.
Kanske på grund av elchocken de gav mig på psykavdelningen.
Eller så är det min vinnande personlighet.
Vad heter du?
Jag heter Sylvia.
Sylvia Plath.
"Stor amerikansk poet."
Framtiden talade aldrig -
Ej heller vill han att de Stumma
Avslöjar genom tecken eller stavelse
Om det stora som Ska Komma -
Överste Higginson?
Får jag be om er uppmärksamhet, sir?
Henry. Fist bump.
Jag väntade dig inte. Kom in.
Jag försöker begripa mig på den här kartan.
Jag har aldrig varit bra på kartor.
Men berätta, vad har du på hjärtat?
Ni vet att sydstatarna är på marsch
och att det inte dröjer länge
förrän kriget når basen här i Beaufort.
Ja.
Faktiskt, om jag tolkar kartan rätt
kommer fienden härifrån…
…och kommer att angripa oss…
…här nånstans.
Det blir blodigt.
Vet du, Henry…
Ibland önskar jag mig tillbaka
till mitt bekväma kontor på Atlantic.
Ge råd till unga poeter.
Att skriva essäer om fågelliv känns som rena paradiset nu.
Krig är ett helvete.
Jag håller verkligen med er, överste.
Men min fråga är
vad våra mannar ska göra när kriget kommer hit?
Ni har drillat dem och prövat dem,
ni har klätt dem som soldater, men de har inte fått några vapen.
Förväntas de ställa sig på rad och bli kanonmat?
Mannarna har beordrats av general Saxton
att förstärka barrikaderna.
Med all respekt, överste,
börjar det kännas som om de verkliga barrikaderna är här i rummet.
Så fort Lincoln ger klartecken ska mina soldater få vapen.
Men om den dagen aldrig kommer?
Den kommer!
Men om vi har för bråttom
kan vi förlora allt vi redan har vunnit.
Du anar inte hur noga jag granskas
i försöket att mobilisera regementet.
Det är som att försöka så en gröda som vill ta rot,
men som ständigt rycks upp för att se hur den växer.
Minsta misstag kan skicka oss hundra år tillbaka.
-Du kan inte föreställa dig… -Det kan jag, sir.
Jag lever med det varenda dag.
Nå, vad vill du att jag ska göra?
Trotsa presidentens order och dela ut vapnen?
Det låter onekligen som nåt en radikal aktivist skulle göra.
Nåja…
…det kan jag inte göra.
Jag förstår.
Men…
Om nån ville beväpna mannarna, vet jag hur han skulle göra.
Han kunde…
…ta över leveransen av nya karbiner som väntas idag
via skalvägen.
Han kunde säga till kusken från fabriken i Charleston
att han var sänd som mellanhand på min order.
Fabriksarbetare vet inget om militära regler,
så de tror på vad man säger.
En hel vagnslast vapen
skulle överlämnas bara så där.
Överste Higginson?
Ja.
Vad har de gjort med mitt sovrum?
Det är inte ens mitt sängöverkast.
Du lever dig verkligen in i rollen.
Har du gått i lära hos Strasberg i New York?
Han lär avsky kvinnor.
Tapeterna är bleknade,
och tavlan hör inte hemma här.
Men skrivbordet är på rätt plats.
Ja, vid fönstret som vetter mot sydväst.
Oj. Okej.
Du sätter dig där som om du äger stället.
Så här kommunicerar jag med Emilys ande.
Märkligt. Jag har svårt att kontakta henne idag.
Nåja, jag är ju här, så…
Det här hjälper nog.
-Vad är det där? -Emily Dickinsons dikter.
Den kompletta samlingen publicerades så sent som i år.
Jag sa ju åt dig att bränna alla mina dikter efter min död.
Jag visste att du inte menade det.
Jag tänkte inte låta alla glömma min syster.
Och titta, i framtiden är du faktiskt berömd.
Nåja, inte så berömd.
Snarare en lokal legendar.
En obskyr, märklig kvinnlig poet som levde ett sorgligt, eländigt liv.
Det är inte sant.
De flesta på 1900-talet bryr sig inte om Emily Dickinson på allvar.
De skulle gärna låta hennes dikter samla damm på en vind.
Men jag bryr mig. Jag känner ett släktskap med henne.
Hon var djupt deprimerad. Det är jag också.
Det är inte sant. Hon var inte…
Vet ni att hon levde hela livet ensam?
Vad menar du med "ensam"?
Hon var oskuld. En sorglig, förtorkad ungmö.
Gifte sig aldrig, fann aldrig kärleken. Lämnade knappt rummet.
Det enda Emily Dickinson gjorde var att bära vitt och gråta.
Det stämmer inte. Hon bär nästan aldrig vitt.
Emily Dickinson är inte deprimerad. Hon vill inte dö.
Hon vill leva och få kontakt med världen genom sina ord.
Hm. Och jag påstår att hon dog ensam i sitt sovrum.
Okej. Jag är Emily Dickinson, så jag vet hur Emily Dickinson mår.
Du lever dig in i rollen på ett nästan skrämmande sätt.
Varifrån får du din information?
Det är allmänt känt.
Emily Dickinson var den ursprungliga sorgsna flickan.
Hennes liv var så eländigt.
Hon lär ha haft en kärleksaffär med en man,
nån hon var galen i men som inte älskade henne.
Herregud.
-En man. Är det sant? -Nej.
-Nej, det… -Ja, det fanns en man,
ingen vet vem, och kärleken var helt obesvarad.
Så jag antar att hon ville ta livet av sig.
Säkert försökte hon.
Precis som när jag skar mig i benen och tog min mors sömnpiller.
-Usch. -Okej.
Jag försökte inte ta livet av mig. Det skulle jag aldrig göra.
Och jag var inte kär i en man.
-Emily. Var det George? -Nej.
-Frazar? -Nej!
Kan det ha varit… Toshiaki?
Okej. Lavinia, jag har aldrig varit kär i en man i hela mitt liv.
Du kanske har rätt.
För några år sen publicerades en bok som orsakade en sån skandal
att den nästan inte blev utgiven.
För i boken påstår författaren att Emily Dickinson var lesbisk.
-Vadå? -Lesbisk.
Nej, hon var amerikan.
Vadå?
Jag pratar om sex, vännen.
Hon var saffisk, homosexuell, en kvinna som älskade andra kvinnor.
Nog känner ni till det där. Ni går ju på Smith College.
Emily, är det… sant?
Jag…
Herregud. Vem?
Kan vi byta ämne?
Varför pratar vi om hennes privatliv?
Ska vi inte fokusera på hennes poesi?
Tror du verkligen att de går att skilja åt?
Jag menar, varifrån kommer poesi, tror du,
om inte ur passion, längtan, de mörkaste djupen?
Personligen tror jag att Dante hade rätt.
För att skriva poesi måste man vara villig att stiga ända ner i helvetet.
Okej, din energi är väldigt intensiv, tro Emily Dickinson.
"Jag drömde att du förhäxade mig i säng"…
Jaha, ja.
…"Och sjöng mig mångalen, kysste mig till vansinne.
(Jag fantiserade dig nog i mitt huvud.)
Gud störtar från skyn, helveteselden falnar:
Serafer och Satans män gör sorti:
Jag sluter ögonen och hela världen dör på fläcken."
Bra. Vi ska gå nu. Förhoppningsvis tillbaka till 1862.
Ja, framtiden var inte riktigt som väntat.
Framtiden?
Vet ni inte?
Framtiden kommer aldrig för kvinnor.
-Vinnie? -Ja?
Hur ska vi ta oss hem?
Jag känner mig så konstig.
Alltså fungerar det.
Sannolikheten för att jag nånsin ska gå upp ur sängen
sjönk just från noll till vad som nu är lägre än noll.
De får bära ut mig härifrån i min kista.
-I en kista. -Får jag ett bloss till.
-Nix. Vi har rökt upp alltihop. -Nej.
-Jag behöver det. -Vi har rökt upp allt.
Jag är så hungrig.
-Gå och laga mat. -Nej, gör det själv.
-Aldrig. -Jag är jättehungrig.
Och jag är man.
Och jag kan inte laga mat.
Jag gillar nog inte det här.
Vadå, cannabis? Varför inte?
För tidigare var jag bara sorgsen.
Nu är jag sorgsen, hungrig, yr
och lite paranoid.
Vilka negativa vibrationer jag känner från dig.
Lämna mig i fred igen, tack.
Och när du går ner till köket, räkna skedarna.
Maggie är inte pålitlig.
Jag tar nog en liten tupplur.
Skål för det.
Det är så galet.
Jag bryr mig faktiskt om mitt barn.
Jag vill hålla honom.
Jag vill uppfostra honom.
Jag vill känna hans lukt.
Jag har knappt hunnit lära känna honom,
och så händer det här,
så vad blir resultatet?
Måste jag gå ut i kriget och dö nu?
Du måste inte göra nåt du inte vill.
Fast det måste jag nog.
Det kallas inkallelse.
Det är en juridisk process.
Jag är jurist, så jag känner till sånt där.
Just det. Du är jurist och son till en jurist.
Jag menar, du är ju rik.
Rika kan göra precis vad de vill.
Det är den första lagen i Amerikas förenta stater.
Jag vet inte. Mitt namn står på listan.
Okej. Då betalar du nån annan för att kriga under ditt namn.
Kan man göra så?
Man kan ta sig ur varje situation om man bara har råd.
Ja, men vem kan jag betala?
Vem som helst.
Den där killen.
Den där.
Eller den där.
En omgång till, pojkar?
En dubbel den här gången.
Han suktar jämt efter dricks.
Gängse ersättning för det där är 500 dollar, en miljon för honom.
Han skulle säkert nappa.
Nej, jag kan inte.
Okej.
Ta en drink till och se om du ändrar dig.
Det har i alla fall slutat regna.
Jag märkte inte vädret.
Sol, regn, snö. Det spelar ingen roll för mig.
Som postbud kan man inte låta vädret påverka en.
Det hör till jobbet.
Åska, värmebölja, hagel.
Det stoppar mig inte.
Jag levererar alltid posten.
Det är beundransvärt.
Förlåt om jag tråkar ut dig.
-Va? Nej, då! -Alla är inte är lika intresserade
av hur posten fungerar som jag.
Åh nej. Jag älskar USA:s postväsende.
Jag är bara…
Jag är lite trött.
Det kan jag förstå.
Du klarar allt det här ensam.
Det är inte så illa.
Uppfostra ett barn.
Hålla rörelsen flytande.
Du är en stark kvinna, Betty.
Men det är farliga tider.
Även en stark kvinna behöver en man som skyddar henne.
Jag kan ta vara på mig.
Och vad Helen beträffar
har jag inte gett upp hoppet om att hennes far ska återvända.
Från Beaufort?
-Inte troligt. -Från var?
Henry är i Beaufort, South Carolina.
-Jag trodde att du visste. -Nej.
Nej, som du väl vet har jag inte fått brev från honom på flera månader.
-Har du? -Inte direkt. Men man hör saker.
Han har varit där nere länge nu med South Carolina Volunteers.
Som en del av Port Royal-experimentet.
Tänka sig.
Svarta män som tar värvning för att strida i nordstatsarmén.
Så Henry är soldat nu?
Så sägs det.
Och om du ursäktar att jag säger det,
är hans chanser att komma tillbaka levande lika stora som…
…nåja…
…lika stora som att få ett ettkilospaket levererat
med ett 5-cents frimärke.
Toppen.
I morse var vi fast i nuet, nu är vi fast i framtiden.
Okej, men medan vi är här…
-…måste jag fråga. -Vadå?
Är det sant,
det hon sa om att du älskar andra kvinnor?
Det är Sue.
Det har alltid varit Sue. Jag älskar Sue.
Jag kände det på mig.
Det spelar ingen roll nu, för jag förstörde det.
Vad menar du?
Jag vet inte.
Ibland är det väl lättare att vara förälskad
när jag skriver en dikt än när jag inte gör det.
Jag ska säga vad jag tycker.
Jag tycker att du är otroligt lyckligt lottad
som har nån du verkligen älskar, att tillbringa livet med.
Jag skulle vara så lycklig om jag hade det.
Och om den personen var i livet, i nutid,
här hos mig nu…
…skulle jag rusa i hens famn och aldrig släppa taget.
Jäklar, Vinnie, du har rätt.
Varför ville jag komma till framtiden?
Jag hade allting i nuet.
Jag hade Sue.
Herregud. Vi lyckades!
-Vi är inte i framtiden längre. -Vad pratar du om?
Vi var i framtiden nyss.
Jag gick till uthuset nyss för att tömma mammas potta,
för mitt liv är en mardröm,
och sen kom jag till lusthuset och började gråta.
Sen kom du hit och började babbla om Sue,
och sen hade vi faktiskt ett trevligt samtal.
Jag börjar tappa greppet om min fantasi.
Det är det jag säger, Emily.
Äkta kärlek finns inte i din fantasi.
Den finns precis här,
i denna hemska plats som vi kallar verkligheten.
Titta, där är George.
George, vad är det?
George, hur är det? Vad har hänt?
Det är Frazar.
-Frazar Stearns? -Ja. Frazar. Han…
-Han blev skjuten. -Skjuten?
Vid slaget om New Bern, North Carolina.
Frazar är död.
Så jag såg nog framtiden trots allt.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson