Včasih vzamem v roke tvoja pisma in verze, draga prijateljica…
…in ko začutim njihovo nenavadno moč,
težko pišem.
Če bi se kdaj srečala in bi vedel, da si resnična,
bi mi nemara šlo bolje.
Težko razumem, da živiš tako osamljeno,
a se v tebi porajajo tako imenitne misli.
Ni vsakomur dano, da razmišlja dlje od določene točke
ali da bi imel tako blesteče prebliske.
Zato morda kraj ni usodnega pomena.
Bi prišla kdaj v Boston?
Vse dame pridejo.
Vedno tvoj prijatelj, Higginson.
Emily.
Mama še spi, Maggie ima prosto, mi pa nimamo vodovoda. Zato…
Moraš po vodo.
Veš kaj?
Včasih se mi zdi, da sem rojena v napačnem stoletju.
Dickinsonova
Prihodnost ni spregovorila
Kako lep pomladni dan!
Dobro jutro, sonce.
Si vedela, da znam nizozemsko?
Res je lep dan. Upam, da pride pošta.
Zakaj? Si zagledana v poštarja?
Kaj? Ne. Čakam Henryjevo pismo.
-Pa ne že spet to. -Bojim se najhujšega.
Če se kmalu ne oglasi,
kaj drugega naj si mislim, kot da je mrtev?
-Jaz imam drugačno razlago. -Res?
Ne vem, kje se Henry potika,
toda moškega vodi le eno, vsekakor pa ne njegov kompas.
Kjerkoli že je, je najbrž z drugo žensko.
Četudi je tako, bi lahko pisal vsaj Helen.
Koga ščitiš?
Zapustil je obe.
Odpreti se moraš za koga drugega.
-Prosim? -Začeti moraš hoditi na zmenke.
Sredi državljanske vojne?
Nikoli ni pravi čas, a kljub vojni je pomlad.
Ptički pojejo, rože cvetijo.
Pomlad je čas za novo ljubezen,
ne za kujanje in pogrešanje bivšega,
ki mu je bil na prvem mestu vedno abolicionistični časnik.
Pozabi na preteklost
in začni graditi novo prihodnost.
Kot da je to tako preprosto.
Kako si lahko tako optimistična?
Ker mi je bog podaril upanje.
In zdaj upam, da bo moja prijateljica Betty spet dobila voljo do življenja.
Koga bi lahko v teh časih sploh spoznala?
Dobro jutro, dami!
-Njega? -Zakaj pa ne?
-Nisem še pripravljena. -Sedanjost je najboljša.
Je kaj pošte, Freddie?
Žal ne.
Vedno si želim, da bi bilo kaj zate, Betty.
Všeč mi je tvoj čudoviti nasmeh.
Lep dan za sprehod, kajne?
Vem, komu bi se prilegel.
Najbolj garaški šivilji v Amherstu.
Lahko me spremljaš med mojim delom.
To ni zmenek, ampak delo. Pelji jo na piknik ali kaj.
Lahko, če si dovzetna za predlog.
Jaz…
Z veseljem.
Svež zrak bi mi dobro del.
Ne pozabi. Običajno je najhuje, tik preden gre na bolje.
Govorim ti na osnovi izkušenj!
Punca, imam jih 60!
Emily.
Zgoraj sem.
Sue.
Kaj počneš tam gor?
Čakala sem te.
Morava govoriti.
Ja.
Zakaj me nisi obiskala?
Mislila sem, da si jezna name.
Saj sem. Zato bi morala priti.
Sue, poslušaj.
Ni pošteno, da si jezna name,
ker sem se o svojem delu posvetovala še z nekom drugim.
To nima nič s tabo.
Seveda ima.
Rekla si, da pišeš izključno zame.
Toda očitno ti moje mnenje ne zadostuje več.
Po porodu so moji možgani očitno neuporabni.
Po porodu si komajda imela čas za mojo poezijo.
Ti pa za mojega otroka,
saj nenehno pišeš preklete pesmi!
Tako torej.
Moje pesmi te ne zanimajo več.
Seveda me. Samo…
Zakaj potem jemlješ osebno, če prosim še koga drugega
-za mnenje? -Moškega?
Tujca? Nekoga, ki te sploh ne pozna?
Tako je!
Sploh me ne pozna.
Pozna samo moje besede.
Ni mi treba skrbeti, da bi ga vodila čustva.
Kot takrat, ko praviš, da sovražiš kitico.
Morda si jezna, ker ti nisem pomagala menjati plenic.
Ali še huje. Ko rečeš, da ti je stavek všeč,
morda v resnici misliš, da sem ti všeč jaz.
Saj si mi, Emily. Kaj je s tem narobe?
Nepošteno je tako živeti. Bedno je.
Samo s tabo si želim biti in se zvečer v postelji stisniti k tebi.
Namesto tega pa brez česarkoli čakam dneve in tedne.
Ne brez česarkoli.
Pišem ti. To nič ne pomeni?
Emily, pesnica si.
Zelo se trudiš s poezijo.
Vsak stavek mora biti popoln.
Jaz pa hočem zmešnjavo.
Nekaj, česar ne moreš ubesediti.
Hočem tebe.
Jaz pa hočem, da me hočeš.
Seveda te hočem.
Ne morem pa živeti pri tebi.
Če nič drugega, Austin ne govori z mano.
V redu.
Kaj, če bo šel Austin v vojsko? Kaj potem?
-Kako to misliš? -Kličejo vse sposobne moške.
Prišel bo na vrsto.
Me boš potem prišla obiskat?
Ali boš našla drug izgovor?
Odnesti moram vodo.
Deževalo bo.
Poljubi me.
Ne morem.
Danes ni dober dan.
Mojbog, Emily. Ne veš, da je danes vse, kar imamo?
Kakšna agonija!
Mučenje.
Vinnie?
Vinnie? Kaj je narobe?
Poglej me.
Ves dan za mamo opravljam hlapčevska gospodinjska dela,
sanjam pa o tem,
da bi iz dneva v dan gospodinjila
svojemu čudovitemu, čustveno nedostopnemu možu.
Ne zmorem več.
Jaz tudi ne. Življenje je bedno.
Do smrti bom samska, Amerika je v vojni,
zdaj pa še dežuje.
Hujšega dne še ni bilo.
Ja.
Vsak dan te vojne sem upala, da bo šlo na bolje,
da se bo nebo zjasnilo,
da bomo ugledali svetlejšo prihodnost,
a nič od tega se ni zgodilo.
Naša družina razpada.
Hočem nazaj v preteklost.
V čas pred vojno in preden so vsi moji fantje umrli.
Jaz bi šla raje v prihodnost.
Skočila bi v čas po koncu vojne, ko bi bilo vse drugače.
Pomisli, da bi samo zamežikali…
in bi bili v hipu v prihodnosti.
-Si videla? -Kaj je bilo to?
Kaj se dogaja?
Emily.
-Vinnie? -Ja?
-Se premikava? -Ja.
Emily?
-Kaj se dogaja? -Ne vem.
-Vinnie! -Emily!
Mojbog!
Kaj je bilo to?
Kaj se je zgodilo?
Paviljon se je vrtel.
In se ustavil.
Tudi ne dežuje več.
-Vinnie? -Ja?
Se ti zdi hiša drugačna?
-Čakaj… Strah me je. -Kaj je…
-Ta kočija je brez konj! -Iz riti pa se ji kadi!
Kaj?
-Oh, moj… -Kaj?
Kaj?
ŠTUDENTSKI LIST RAZRED 1955 POSTAVIL NOV REKORD
1955?
V prihodnosti sva!
ČASOPIS ZA ŽENSKE
NOVI MODELI PREDPASNIKOV
Ga. Dickinson?
Kako si me drzneš motiti? V svojem svetišču sem.
Našel sem nekaj zaskrbljujočega.
V Emilyjinem rastlinjaku.
-Menil sem, da te bo zanimalo. -V rastlinjaku? O čem govoriš?
Med rastlinami je imela tole.
V redu. Kaj je to?
To je kanabis.
Prosim?
Cannabis sativa.
Sicer znana kot konoplja, hašiš, hudičev plevel.
Modni narkotik je.
Orientalci jo zvijajo in kadijo.
Od tega si zadet.
Emily gotovo nič ne ve o tem.
Najbrž jo goji, ker je lepa.
Morda imaš prav in ni vedela.
Toda to je nevarno.
Lahko privede do ekstaze, sanj, halucinacij.
No…
Jo poskusiva?
Kaj? Bova?
Samo enkrat se živi.
-Halo? -Zaklenjeno je.
-Halo? -In v prihodnosti sva.
Krasno. Čudovito.
To je naša hiša. Morajo naju spustiti noter.
Kdo? Kdo misliš, da stanuje tu?
Sto let v prihodnosti sva.
Najina družina je mrtva.
Potrebujem odgovore, in to hitro.
KOLESA SO PREPOVEDANA
Ne moreta noter.
Samo v torek je odklenjeno.
Zakaj sta oblečeni kot zmešani babici?
Gotovo sta oblečeni za dan gora.
Štekam. Zabavno.
-Dan gora? -Ja.
Kolidž Smith ga prireja vsako leto.
Pouka ni
in vsi se potikajo naokrog,
zafrkavajo in podobno.
Ženske šole in njihove čudaške tradicije so super.
Ženske šole? Se ženske lahko izobražujejo?
Očitno. Tole je študentski kampus.
Vau! Ljudje iz tega obdobja so super.
Ne. Depresivne so.
Imela sem nekaj živčnih zlomov in hotela sem se ubiti.
Končujem faks. Pa vidve?
Midve prihajava iz leta 1862.
Sta pa res predani.
S korzeti in vsem.
Ne vem, kako dihata v tem.
Umaknita se. Noter grem.
Imate ključ?
Vem, kje ga skrivajo. Pogosto prihajam sem.
Res? Zakaj?
Ker sem pesnica.
To pa je dom velike ameriške pesnice Emily Dickinson.
Torej…
Tukaj je živela Emily Dickinson?
Že dolgo nazaj.
Hiša je zdaj zaprta,
čeprav kolidž vsake toliko organizira oglede.
-Nekajkrat sem šla. -Ste pesnica?
Ja, trudim se.
Čeprav imam včasih v glavi têmo,
iz katere ne moreta priti ne lepota ne resnica.
Morda zaradi elektrošoka na psihiatriji.
Ali pa zaradi moje izjemne osebnosti.
Kako vam je ime?
Sylvia.
Sylvia Plath.
Velika pesnica.
Prihodnost ni spregovorila –
Pa tudi on ne bo
Razodel z nobenim zlogom
Svojega globokega prihoda –
Polkovnik Higginson?
Lahko prosim za vašo pozornost?
Henry. Udari.
Nisem te pričakoval.
Trudim se razumeti ta zemljevid.
To mi nikoli ni šlo od rok.
Kaj te je prineslo sem?
Veste, da prihajajo konfederalisti
in da bo kmalu
tu divjala bitka.
Ja.
Če prav razumem,
prihaja sovražnik od tod…
REKA BROAD
…in nas bo napadel…
OTOK PORT ROYAL
…od tu nekje.
Zoprno bo.
Veš, Henry…
Včasih si želim, da bi bil spet
v udobni pisarni časnika Atlantic in svetoval mladim poetom.
Eseji o življenju ptic se mi zdajle zdijo kot raj.
Vojna je pekel.
Strinjam se, polkovnik.
Sprašujem pa vas,
kaj bodo počeli naši možje, ko se razvname bitka?
Urili ste jih in preizkušali,
oblekli ste jih kot vojake, orožja pa nimajo.
Jih boste žrtvovali kot topovsko hrano?
General Saxton je ukazal,
naj utrjujejo barikade.
Z vsem spoštovanjem,
toda zdi se mi, da so barikade v tej sobi.
Takoj ko bo Lincoln odobril, bodo dobili orožje.
Kaj pa, če se ne bo zgodilo?
Zgodilo se bo!
A če bomo prehitri,
bomo lahko izgubili doseženo.
Ne razumeš pod kakšnim pritiskom sem, ko poskušam ustanoviti ta polk.
Kot bi hotel posaditi nekaj, kar hoče koreniniti,
a to nenehno pulijo, da bi videli, kako raste.
Že najmanjša napaka nas lahko vrne sto let nazaj.
-Ne predstavljaš si… -Predstavljam si.
To živim vsak prekleti dan.
Kaj hočeš, da storim?
Naj se uprem predsedniku in jim dam orožje?
To bi radikalni aktivist zagotovo storil.
No…
Ne morem.
Razumem.
Ampak…
Če bi jih kdo hotel oborožiti, bi mu povedal, kako.
Lahko bi…
prestregli dostavo novih pušk, ki jo pričakujemo danes
po školjčni cesti.
Vozniku iz tovarne v Charlestonu bi lahko rekli,
da sem jih poslal kot posrednike.
Tovarniški delavci se ne spoznajo na vojaška pravila,
zato ne bodo podvomili.
Cel voz orožja
jim bodo izročili brez težav.
Polkovnik Higginson?
Ja.
Kaj so naredili z mojo sobo?
To ni moje pregrinjalo.
Zelo si se vživela v vlogo.
Si se učila pri Strasbergu v New Yorku?
Menda sovraži ženske.
Tapete so zbledele.
Te slike pa ni bilo tu.
Miza je na pravem kraju.
Ja, ob oknu, obrnjenem proti jugozahodu.
Vau. Okej.
Sedla si, kot bi bila doma.
Tako komuniciram z Emilyjinim duhom.
Hecno. Danes ne morem vzpostaviti stika.
Ker sem tukaj…
To bo pomagalo.
-Kaj je to? -Poezija Emily Dickinson.
Letos so izdali celotno zbirko.
POEZIJA EMILY DICKINSON JOHNSON
Rekla sem ti, da po smrti zažgi moje pesmi.
Vem, da nisi mislila resno.
Nisem hotela, da bi te pozabili.
In zdaj si v prihodnosti slavna.
Ne tako zelo.
Bolj lokalna legenda.
Nepomembna, čudna pesnica, ki je živela žalostno življenje.
To ni res.
Večini ljudi v 20. stoletju ni mar za Emily Dickinson.
Njene pesmi so zaprašene na njihovih podstrešjih.
Meni pa je mar. Počutim se povezana z njo.
Bila je zelo depresivna, kot jaz.
Ni bila. Nisem…
Veš, da je bila vse življenje sama?
Kako sama?
Bila je devica. Bedna, posušena stara devica.
Ni bila poročena, ni našla ljubezni in komajda je šla kdaj iz sobe.
Menda se je oblačila le v belo in jokala.
To pa ne drži. Redko je v belem.
Emily Dickinson ni depresivna in noče umreti.
Hoče živeti in se skozi besede povezati s svetom.
Rekla bi, da je sama umrla v svoji sobi.
Prav.
Tvoja predanost dnevu gora je zaskrbljujoča.
Od kod dobivaš podatke?
Splošno znano je.
Emily Dickinson je bila prototip žalostnega dekleta.
Njeno življenje je bilo grozno.
Menda je imela afero z moškim,
ki ga je noro ljubila, a ji tega ni vračal.
Mojbog.
-Moški? Je to res? -Ne.
-Ne… -Ja, bil je moški,
nihče ne ve kdo, toda ni bila uslišana.
Domnevam, da se je hotela ubiti.
Zagotovo je poskušala.
Kot jaz, ko sem si porezala noge in spila mamine uspavalne tablete.
-Fuj. -V redu.
Nikoli se nisem poskušala ubiti. Tega ne bi storila.
In nisem ljubila moškega.
-Emily. Je bil George? -Ne.
-Frazar? -Ne!
Menda ne… Toshiaki?
Lavinia, nikoli nisem bila zaljubljena v moškega.
Morda pa imaš prav.
Pred leti so objavili tako škandalozno knjigo,
da skoraj ne bi izšla.
V knjigi piše, da je bila Emily Dickinson lezbijka.
-Kaj? -Lezbijka.
Ne, bila je Američanka.
Kaj?
Govorim o seksu.
Bila je lezbična, homoseksualna ženska, ki je ljubila druge ženske.
Gotovo ti je znano, saj hodiš na kolidž Smith.
Emily, je… to res?
Jaz…
Mojbog. Kdo?
Lahko spremenimo temo?
Zakaj govorimo o njenem zasebnem življenju?
Ne bi raje o njenih pesmih?
Misliš, da lahko to ločiš?
Od kod pa misliš, da izvira poezija,
če ne iz strasti, poželenja, iz najglobljih občutkov?
Mislim, da je imel Dante prav.
Če hočeš biti pesnik, moraš biti pripravljen izkusiti pekel.
Tvoja energija je zelo močna, to pa so besede Emily Dickinson.
"Sanjala sem, da si me z magijo spravil v posteljo"…
V redu.
…"In v pojoči mesečini noro me poljubil.
(Mislim, da sem si te izmislila.)
Bog pade z neba, peklenski požari zbledijo:
Angeli in satanovi možje izginejo:
Zaprem oči in svet umre."
Kul. Šli bova. Upam, da se vrneva v leto 1862.
Takšne prihodnosti nisva pričakovali.
Prihodnost?
Ne vesta?
Za ženske ni prihodnosti.
-Vinnie? -Ja?
Kako se bova vrnili domov?
Zelo čudno se počutim.
Torej deluje.
Verjetnost, da bom kdaj vstala iz postelje
je zdaj še manj verjetna.
V krsti me bodo morali odnesti od tu.
-V krsti. -Daj mi še malo.
-Ni več. Vse sva pokadila. -Ne, ne.
-Rabim to. -Vse sva pokadila.
Kako sem lačen.
-Pripravi nekaj. -Ne, ti pripravi.
-Ne bom. -Sestradan sem.
In moški sem.
Ne znam kuhati.
Ni mi všeč.
Kanabis? Zakaj ne?
Prej sem bila samo žalostna,
zdaj pa sem žalostna, lačna, vrti se mi
in paranoična sem.
Oddajaš grozljivo mračne vibracije.
Pusti me spet samo.
Ko boš v kuhinji, preštej žlice.
Maggie ne zaupam.
Tudi jaz bom zadremal.
Nazdraviva.
Zapleteno je.
Rad imam svojega otroka.
Rad bi ga pestoval.
Rad bi ga vzgajal.
Rad bi ga vohal.
Komajda sem ga spoznal,
pa se zgodi to sranje.
Ne morem verjeti.
Oditi moram in umreti?
Ni ti treba nič, česar nočeš.
Mislim, da moram.
Vpoklicali so me.
To je pravni postopek.
Odvetnik sem in spoznam se na to.
Ja. Odvetnik si in odvetnikov sin.
Pa še bogat.
Bogatim je vse dovoljeno.
To je prvi zakon Združenih držav.
Ne vem. Na seznamu sem.
Pa plačaj nekomu, da gre v tvojem imenu.
Vau. Je to možno?
Z denarjem lahko dosežeš vse.
Komu naj plačam?
Komurkoli.
Temu.
Tistemu.
Ali pa njemu.
Bosta še eno rundo?
Natoči dvojno.
Komaj čaka napitnino.
Izogibanje vpoklicu stane 500 zelencev. Zanj je to bogastvo.
Gotovo bo zagrabil.
Ne bi mogel.
Seveda.
Spij še enega. Morda si boš premislil.
Vsaj dežuje ne več.
Vremena ne opazim.
Sonce, dež, sneg. Zame ni nobene razlike.
Če si poštar, te vreme ne sme ovirati.
Vse to je del posla.
Nevihta, vročina, toča.
Vse to me ne ustavi.
Vedno opravim delo.
To občudujem.
Nisem te hotel dolgočasiti.
-Kaj? Ne. -Vem, da ne zanima vsakogar
delovanje poštnega sistema.
Ne. Cenim ameriško pošto.
Sem samo…
Malce utrujena sem.
Si predstavljam.
Vse počneš sama.
Ni tako hudo.
Vzgajaš otroka.
Vodiš posel.
Močna ženska si, Betty.
To pa so nevarni časi.
Tudi močni ženski bi prav prišel zaščitnik.
Saj se znam sama.
Glede Helen pa…
Še vedno upam, da se bo njen oče vrnil.
Iz Beauforta?
-Dvomim. -Od kod?
Henry je v Beaufortu v Južni Karolini.
-Mislil sem, da veš. -Ne.
Kot veš, mi že mesece ni pisal.
-Je tebi? -Ne, toda govori se.
Že nekaj časa je tam s tamkajšnjimi prostovoljci.
Sodeluje v vojaškem eksperimentu.
Predstavljaj si.
Črnci, vpisani v vojsko Unije, se urijo za boj.
Je Henry zdaj vojak?
Tako sem slišal.
In če ne zameriš,
njegove možnosti, da se vrne živ so…
no…
skorajda nične.
Krasno.
Še zjutraj sva tičali v sedanjosti, zdaj pa sva obtičali v prihodnosti.
Medtem ko sva tu…
-Moram vprašati. -Kaj?
Je res,
da ljubiš ženske?
Sue.
Vedno je bila ona. Ljubim jo.
Mislim, da sem vedela.
Ni več važno, ker sem vse uničila.
Kako uničila?
Ne vem.
Včasih sem lažje zaljubljena,
če pišem pesem, kot pa če ne pišem.
Povedala ti bom, kaj mislim.
Mislim, da imaš neverjetno srečo,
da nekoga tako ljubiš, da bi z njim ostala vse življenje.
Na tvojem mestu bi bila neizmerno srečna.
Če bi bil ta človek živ v sedanjosti
ter z mano tukaj…
bi mu stekla v objem in ga nikoli izpustila.
Sranje, Vinnie, prav imaš.
Zakaj sem hotela v prihodnost?
V sedanjosti sem imela vse.
Imela sem Sue.
Mojbog. Uspelo nama je!
-Nisva več v prihodnosti. -Kaj pa govoriš?
Bili sva v prihodnosti.
Na stranišče sem šla zlit vsebino mamine nočne posode,
ker je moje življenje mora,
potem pa sem se prišla sem zjokat.
Nato si prišla ti in začela brbljati o Sue.
Imeli sva prijeten pogovor.
Moja domišljija je podivjala.
Saj to sem ti govorila, Emily.
Prava ljubezen ni v tvoji domišljiji,
ampak je tukaj,
na tem groznem kraju, ki mu pravimo resničnost.
Poglej, George.
George, kaj se dogaja?
Si v redu? Kaj se je zgodilo?
Frazar.
-Frazar Stearns? -Ja. Frazar. On…
-Ustrelili so ga. -Ustrelili?
Med bitko v Severni Karolini.
Ubili so ga.
Očitno sem le videla v prihodnost.
Prevedla Lidija P. Černi