Niekedy vyberiem tvoje listy a verše, priateľka,
a keď cítim ich zvláštnu moc,
tak sa mi ťažko píše.
Myslím, že ak by som ťa mohol vidieť, aby som vedel, že si skutočná,
viedlo by sa mi lepšie.
Je pre mňa ťažké pochopiť, ako môžeš žiť tak sama,
keď z teba idú také úžasné myšlienky.
A zároveň to človeka izoluje, ak premýšľa trochu inak,
alebo má také osvietené záblesky, aké prichádzajú od teba.
Takže miesto asi nerobí taký rozdiel.
Niekedy by si mala prísť do Bostonu.
Ako všetky ženy.
Navždy tvoj priateľ, Higginson.
Emily.
Mama je stále v posteli, Maggie má voľno a nemáme v dome potrubie.
Takže choď po vodu.
Vieš čo?
Mám pocit, že som sa narodila v nesprávnom storočí.
Dickinsonová
Budúcnosť nehovorí
Aký krásny jarný deň.
Dobré ráno, slniečko.
Vieš, že viem po holandsky?
Je nádherný deň. Kiežby prišla pošta.
Prečo? Páči sa ti poštár?
Čo? Nie. Čakám na list od Henryho.
- Zase toto. - Bojím sa najhoršieho.
Ak sa čoskoro neozve,
aké iné vysvetlenie môže existovať, než že je mŕtvy?
- Napadá mi iné vysvetlenie. - Aké?
Pozri, neviem, kam Henry cestoval,
ale muža vedie len jedna vec a kompas to nie je.
Nech je kdekoľvek, asi je v posteli s niekým iným.
Aj keby áno, aj tak môže napísať Helen.
Dievča, koho ochraňuješ?
Opustil teba aj Helen.
Musíš sa pohnúť ďalej.
- Prosím? - Musíš začať zase randiť.
Mám randiť uprostred občianskej vojny?
Nikdy nie je vhodný čas. Ale nemáme len vojnu, ale aj jar.
Vtáky spievajú. Kvety kvitnú.
Jar je obdobie pre novú lásku,
nie pre plač za svojím nezvestným ex,
ktorý ťa vždy dával na druhé miesto za ten svoj plátok.
Zabudni na minulosť
a začni si budovať vlastnú budúcnosť. No tak!
Opisuješ to tak jednoducho.
Ako to, že si stále taká optimistická?
Lebo Boh ma poveril, aby som svedčila v mene nádeje.
A práve teraz dúfam, že moja kamoška Betty si zase začne užívať.
Kto by sa vôbec chcel teraz stretávať?
Dobré ráno.
- On? - Prečo nie?
- To nepôjde. Nie som pripravená. - Ži prítomnosťou.
Máme nejakú poštu, Freddie?
Bohužiaľ, nie.
Kiežby som ti niečo priniesol, Betty.
Rád vidím ten tvoj úsmev.
Pekný deň na prechádzku, nie?
Viem, kto by sa rád prešiel.
Najusilovnejšia krajčírka v Amherste.
Môžeš ísť so mnou roznášať poštu.
To nie je rande, ale práca. Vezmi ju na piknik.
Môžeme, ak si tomu návrhu priklonená.
Ja...
To by som rada.
Čerstvý vzduch mi pomôže.
Ale pamätaj, pred svitaním je noc najtemnejšia.
Kážem vypovedať o nádeji, ktorú mám v sebe.
Mám 60 rokov!
Emily.
Tu hore.
Sue.
Čo tam hore robíš?
Čakala som na teba.
Musíme sa porozprávať.
Áno, musíme.
Prečo si neprišla za mnou?
Myslela som si, že sa hneváš.
Hnevám sa. Preto si za mnou mala prísť.
Sue, počúvaj.
Nie je fér, aby si sa na mňa hnevala,
len preto, že som svoju tvorbu poslala niekomu inému.
S tebou to nemá nič spoločné.
Má to so mnou všetko spoločné.
Raz si mi povedala, že píšeš len a len pre mňa.
Ale moje názory ti už nestačia.
Odkedy mám dieťa, asi som zbytočná.
Odkedy máš dieťa, nemáš na moje básne čas.
A ty si nemala čas na moje dieťa,
lebo stále píšeš tie svoje blbé básne.
O to ide.
Už ti na mojich básňach nezáleží.
Samozrejme, že áno.
Tak prečo berieš osobne, že ich pošlem niekomu
- kvôli názoru? - Mužovi?
Neznámemu? Niekomu, kto ťa nepozná?
Presne!
Ani ma nepozná.
Pozná len moje slová.
Nemusím sa báť, že do toho zatiahne city.
Ako keď si mi povedala, že sa ti nepáči sloha.
Možno sa hneváš, lebo som ti nepomohla vymeniť plienky.
Alebo horšie, keď sa ti páčil verš,
možno to znamená len to, že ma ľúbiš.
Ľúbim ťa, Emily, čo je na tom zlé?
Je nefér takto žiť. Je to strašné.
Chcem len byť s tebou,
túliť sa k tebe v noci.
A namiesto toho musím dni a týždne čakať s ničím.
Nie s ničím.
Píšem ti. To nie je niečo?
Emily, si poetka.
Na svojich básňach tvrdo pracuješ.
Chceš mať každý verš dokonalý.
Ale ja chcem chaos.
Chcem niečo, čo nevieš vyjadriť slovami.
Chcem teba.
A chcem, aby si ma chcela.
Samozrejme, že ťa chcem.
Ale nemôžem len tak u teba bývať.
Po prvé, Austin sa so mnou ani nerozpráva.
Dobre.
A čo ak pôjde Austin do vojny? Čo potom?
- Ako to myslíš? - Berú každého zdravého muža.
Aj jeho čas príde.
Keď Austin odíde do vojny, prídeš za mnou?
Alebo si nájdeš ďalšiu výhovorku?
Radšej sa vrátim s vodou.
Bude pršať.
Pobozkaj ma.
Nemôžem.
Dnešok nie je dobrý deň.
Bože, nechápeš, že dnešok je všetko, čo máme?
Tie muky!
Utrpenie.
Vinnie?
Vinnie? Čo sa deje?
Pozri sa na mňa,
robím podradné domáce práce, dennodenne pre svoju mamu,
ale čo chcem, o čom snívam,
je robenie podradných domácich prác dennodenne
pre svojho krásneho, emocionálne nedostupného manžela.
Už to viac nevydržím.
Úprimne, ani ja. Život je nanič.
Som nevyliečiteľne nezadaná, v Amerike je občianska vojna
a teraz prší.
Áno, dnešok je najhorší deň.
Áno.
Každý deň tejto vojny
som dúfala a dúfala, že sa veci nejako zlepšia,
že sa vyjasní,
že uvidíme cestu k lepšej budúcnosti.
Ale nič z toho sa nekoná.
Naša rodina sa rozpadáva.
Chcem sa vrátiť do minulosť.
Než sa začala vojna a moji frajeri zomreli.
Nie, radšej by som šla do budúcnosti.
Preskočiť tento chaos, keď bude po vojne a všetko bude iné.
Predstav si, že by sme žmurkli...
a boli v budúcnosti. Len tak.
- Videla si to? - Čo to bolo?
Čo sa to deje?
Emily.
- Vinnie? - Áno?
- Hýbeme sa? - Asi áno.
Emily?
- Čo sa to deje? - Neviem.
- Vinnie! - Emily!
Božemôj.
Čo to bolo?
Čo sa stalo?
Altánok sa točil.
Áno, a potom zastal.
A prestalo pršať.
- Vinnie? - Áno?
Nie je dom nejaký iný?
- Počkať... Emily, bojím sa. - Čo to...
- Ten voz nemá kone. - A dymí z neho.
Čože?
- Čo... - Čože?
Čože?
ROČNÍK 1955 MÁ NOVÝ REKORD
1955?
Sme v budúcnosti.
Pani Dickinsonová?
Prečo ma vyrušuješ? Toto je moje útočisko.
Našiel som niečo vzbudzujúce obavy.
V Emilinom skleníku.
Mala by si o tom vedieť.
Čo? V skleníku? O čom to hovoríš?
Medzi rastlinami pestuje toto.
Dobre. Čo to je?
Pani Dickinsonová, toto je konope.
Prosím?
Cannabis sativa.
Tiež známa ako marihuana, hašiš, tráva.
Je to módna droga.
V Oriente si ju zrolujú a fajčia.
Nafajčíš sa z toho.
Som si istá, že Emily o tom nič nevie.
Asi to vypestovala, lebo sa jej páčila.
Asi máš pravdu. Možno o tom nič nevie.
Ale je to nebezpečné.
Môže to viesť k extáze, snom a klamom.
Tak...
neskúsime to?
Čo? Skúsime?
Žijeme len raz.
- Haló? - Je zamknuté.
- Haló? - Zamknuté a sme v budúcnosti.
Toto je skvelé. Super.
Je to náš dom. Musia nás pustiť dnu.
Kto? Kto tam asi je?
Emily, práve sme pricestovali do budúcnosti.
Naša rodina je mŕtva.
Dobre, ale potrebujem odpovede a potrebujem ich rýchlo.
Dnu sa nedostanete.
Každý deň okrem utorka je zamknuté.
Prečo ste oblečené ako šialené babky?
Ste tak oblečené na Deň hôr.
Chápem. Zábavné.
- Deň hôr? - Áno.
Smithova vysoká, Deň hôr. Je to každý semester.
Všetky hodiny sa zrušia
a každý sa môže ísť túlať von,
robiť nachytávky a tak.
No nie sú vysoké pre ženy a ich strelené tradície skvelé?
Vysoké pre ženy? Ženy už môžu študovať?
Samozrejme. Veď sme na kampuse.
Páni. Životy žien v tomto období sú skvelé.
Nie. Je to deprimujúce.
Niekoľkokrát som sa mentálne zrútila a chcela som sa zabiť.
Som v poslednom ročníku. A vy?
Sme z roku 1862.
Aha, držíte sa scenára.
Máte aj korzety a všetko.
Nechápem, ako v tom dýchate.
Tak či tak, odstúpte, prosím, idem dnu.
Máš kľúč?
Viem, kde ho skrývajú. Chodím sem často.
Áno? Prečo?
Lebo som poetka.
A toto je domov veľkej americkej poetky Emily Dickinsonovej.
Takže...
Emily Dickinsonová tu bývala?
Veľmi dávno, áno.
Teraz je zadebnený,
ale sem-tam sa tu konajú obhliadky.
- Na pár som bola. - Povedala si, že si poetka.
Áno. Snažím sa byť.
Musím priznať, že môj mozog je niekedy ako čierna diera,
z ktorej nikdy nevyjde žiadna krása ani pravda.
Možno pre elektrošoky, ktoré mi dali na psychiatrii.
Alebo za to môže moja príjemná osobnosť.
Povedz, ako sa voláš?
Volám sa Sylvia.
Sylvia Plathová.
Veľká americká poetka.
Budúcnosť nehovorí
a nevyužíva gestá –
tú reč nemých – k zdeleniu
ani slovka, čo v ňom je
Plukovník Higginson?
Mohol by som požiadať o pozornosť?
Henry. Ťukes.
Nečakal som ťa. Poď dnu.
Snažím sa pochopiť túto mapu.
Mapy mi nikdy nešli.
Ale hovor, o čo ide?
Uvedomuješ si, že Konfederácia pochoduje sem
a zanedlho odteraz
príde sem do samotného Beauforta zápal boja.
Áno.
Vlastne, ak tomu dobre rozumiem,
náš nepriateľ prichádza odtiaľto...
a stretneme sa...
niekde...
tu.
To nebude pekné.
Vieš, Henry...
Niekedy by som bol najradšej
späť v pohodlnej kancelárii časopisu Atlantic
a radil mladým básnikom.
Písanie esejí o živote vtákov mi teraz pripadá ako raj.
Vojna je peklo.
V tom s tebou súhlasím.
Ale chcel by som vedieť,
keď príde vojna, čo od našich mužov čakáš?
Majú za sebou výcvik, vyskúšal si ich,
obliekol ako vojakov, ale nedal si im zbrane.
Čakáš, že sa postavia a zomrú ako obyčajná potrava pre delá?
Generál Saxton prikázal,
aby sa posilnili barikády.
So všetkou úctou, plukovník,
zdá sa mi, že skutočné barikády sú v tejto miestnosti.
Keď to Lincoln schváli, moji vojaci budú mať zbrane.
Ale čo ak ten deň nepríde?
Príde! Príde!
Ale ak budeme prirýchli,
prídeme o pozíciu, ktorú sme už získali.
Nechápeš, pod akým som tlakom,
keď sa snažím tento pluk zorganizovať.
Akoby si chcel zasadiť rastlinu,
ale stále ju vyberajú, aby videli, ako rastie.
Aj najmenšia chyba nás môže poslať sto rokov dozadu.
- Nevieš si predstaviť. - Ale viem.
Veď ja to žijem každý jeden prekliaty deň.
A čo mám robiť?
Mám neposlúchnuť prezidentove rozkazy a dať im zbrane?
To znie ako niečo, čo by radikálny aktivista urobil.
Tak...
To nemôžem urobiť.
Chápem.
Ale...
ak by niekto tých mužov chcel ozbrojiť, povedal by som, čo majú urobiť.
Mohli by...
zadržať dodanie nových zbraní, ktoré majú dnes prísť.
Vodičovi z továrne Charleston môžu povedať,
že som ich poslal, aby to vyriešili.
Pracovníci továrne nevedia nič o vojenských pravidlách,
takže im budú veriť.
Celý voz plný zbraní
sa len tak odovzdá.
Plukovník Higginson?
Áno.
Čo mi urobili s izbou?
To ani nie je moja deka.
Úplne si sa vcítila do postavy.
Učil ťa Strasberg v New Yorku?
Že vraj nenávidí ženy.
Tapety vybledli.
A ten obraz sem nepatrí.
Ale stôl je na správnom mieste.
Áno, presne pri juhozápadnom okne.
Páni. Dobre.
Sadla si si ako doma.
Takto komunikujem s Emiliným duchom.
Zvláštne. Dnes sa s ňou neviem spojiť.
Ale som priamo tu, tak...
Toto pomôže.
- Čo to je? - Básne Emily Dickinsonovej.
Kompletná zbierka bola vydaná tento rok.
BÁSNE EMILY DICKINSONOVEJ
Myslela som, že moje básne po smrti spáliš.
Vedela som, že to nechceš.
Nechcela som, aby na moju sestru zabudli.
A pozri, v budúcnosti si skutočne slávna.
Nie až taká slávna.
Skôr miestna legenda.
Neznáma poetka, ktorá žila smutný a strašný život.
To nie je pravda.
Väčšine ľuďom v 20. storočí je Dickinsonová ukradnutá.
Nemajú problém nechať jej básne zasadať prachom na povale.
Ale mne na nej záleží. Cítim sa s ňou spriaznená.
Bola chorobne depresívna. Aj ja som chorobne depresívna.
Nebola. Nie, nebola.
Vedela si, že bola celý život sama?
Ako to myslíš, sama?
Bola panna. Úbohá vyschnutá stará dievka.
Nikdy sa nevydala, nenašla lásku. Ani nevychádzala z izby.
Jediné, čo robila, bolo, že nosila bielu a plakala.
To nie je pravda. Nikdy nenosí bielu.
Emily Dickinsonová nemá depresiu. Nechce zomrieť.
Chce žiť a spájať sa so svetom prostredníctvom slov.
Ja by som povedala, že zomrela sama v izbe.
Dobre.
Tvoje vcítenie sa do tejto role je ohromujúce.
Odkiaľ tieto informácie máš?
Všeobecný prehľad.
Emily Dickinsonová bola prvou „sad girl“.
Jej život bol hrozný.
Že vraj mala aférku s mužom,
ktorého milovala, ale on ju nie.
Božemôj.
- S mužom? Áno? - Nie.
- Áno, s mužom,
ale nikto nevie, s kým a bolo to neopätované.
Takže predpokladám, že sa chcela zabiť.
Bezpochyby to skúsila.
Ako ja, keď som si porezala nohy a zjedla tabletky na spanie.
- Fuj. - Dobre.
Nikdy som sa nechcela zabiť, to by som neurobila.
A nebola som zamilovaná do muža.
- Emily. Bol to George? - Nie.
- Frazar? - Nie.
Mohol to byť... Toshiaki?
Lavinia, nikdy v živote som nemilovala muža.
Možno máš pravdu.
Pred pár rokmi vyšla kniha, ktorá spôsobila taký škandál,
že ju takmer nevydali.
Lebo autor v tej knihe hovorí, že Emily Dickinsonová bola lesba.
- Čo? - Lesba.
Nie, bola Američanka.
Čo?
Hovorím o sexe, zlatko.
Bola teplá, homosexuálka, žena, ktorá ľúbila iné ženy.
Určite vieš, čo to znamená. Chodíte na Smithovu vysokú.
Emily... je to pravda?
Ja...
Bože. Kto to bol?
Mohli by sme zmeniť tému?
Prečo sa rozprávame o jej súkromí?
Sústreďme sa na jej básne.
Naozaj si myslíš, že sa to dá oddeliť?
Odkiaľ poézia asi tak pochádza,
ak nie z vášne, túžby a najtemnejších hĺbok?
Osobne si myslím, že Dante to vystihol.
Ak chceš písať poéziu, musíš byť ochotná ísť až do pekla.
Dobre, si priveľmi intenzívna a to hovorí Emily Dickinsonová.
„Snívala som, že ma učaruješ do postele...“
Dobre.
„Že budeš spievať do pomätenia a pobozkáš do zbláznenia.
Asi som si ťa vymyslela.
Boh sa zvrhne z oblohy a plamene pekla zhasnú:
Odídu serafíny aj Satanovi muži:
Zatvorím oči a celý svet zomrie.“
Super. Tak my ideme. Dúfam, že späť do roku 1862.
Áno, budúcnosť nie je taká, akú sme čakali.
Budúcnosť?
Vy to neviete?
Budúcnosť pre ženy nikdy nepríde.
- Vinnie? - Áno?
Ako sa dostaneme domov?
Cítim sa veľmi zvláštne.
Takže to funguje.
Pravdepodobnosť, že niekedy vyjdem z postele
prešla z nuly na čokoľvek, čo je pod ňou.
Budú ma musieť odtiaľto dostať v rakve.
- V rakve. - Daj mi ešte.
- Nemáme. Vyfajčili sme to. - Nie, nie.
- Chcem to. - Vyfajčili sme to.
Som hladný.
- Choď niečo uvariť. - Nie, ty choď.
- Nejdem. - Som hladný.
A som muž.
A neviem variť.
Asi sa mi to nepáči.
Čo, marihuana? Prečo?
Predtým som bola len smutná.
Ale teraz som smutná, hladná a slabá
a trochu paranoidná.
Ide z teba niečo veľmi temné.
Chcem byť zase sama.
A keď prídeš do kuchyne, spočítaj lyžice.
Maggie sa nedá veriť.
Asi si trochu pospím.
Pripime si.
Je to na hlavu.
Mne na mojom dieťati naozaj záleží, vieš?
Chcem ho držať.
Chcem ho vychovávať.
Chcem ho ovoniavať.
Ešte ho ani nepoznám dobre
a teraz sa stalo toto
a je to... čože?
Mám odísť a zomrieť? Teraz?
Nemusíš robiť nič, čo nechceš.
Nie, ale musím.
Povolali ma.
Je to legálny proces.
Som právnik, takže tieto veci viem.
Presne. Si právnik a syn právnika.
Akože, haló. Si bohatý.
Boháči si môžu robiť, čo chcú.
To je prvý zákon Spojených štátov.
Čo ja viem. Moje meno je na zozname.
Dobre. Tak zaplať niekomu, aby sa prihlásil pod tvojím menom.
To sa dá?
Z každej situácie sa dá vyjsť, ak si to môžeš dovoliť.
Áno, ale komu mám zaplatiť?
Komukoľvek.
Tomu.
Alebo jemu.
Dáte si ešte, páni?
Dáme si dvojitých.
Vždy zúfalo chce prepitné.
Platí sa za to 500 dolárov. Pre neho to je ako milión.
Určite by po tom skočil.
Nie, to by som nemohol.
Jasné.
Dajme si ešte drink a uvidíme, čo povieš.
Aspoň prestalo pršať.
Počasie si nevšímam.
Slnko, dážď, sneh. Aký je v tom rozdiel?
Keď si poštár, nemôžeš počasie vnímať.
Je súčasťou práce.
Hrmenie, horúčavy, krupobitie.
Nezastaví ma to.
Vždy všetko doručím.
To obdivujem.
Prepáč. Nechcel som ťa nudiť.
- Čo? Nie. - Viem, že nie každého baví
fungovanie pošty rovnako ako mňa.
Nie, nie. Americkú poštu zbožňujem.
Ja len...
Vieš čo? Som trochu unavená.
To si viem predstaviť.
Si na všetko sama.
Nie je to také zlé.
Vychovávaš dieťa.
Držíš biznis pri živote.
Si silná žena, Betty.
Žijeme v nebezpečnej dobe.
Aj silná žena potrebuje muža, ktorý ju ochráni.
Viem sa ochrániť sama.
A čo sa týka Helen,
stále mám nádej, že sa jej otec vráti.
Z Beaufortu?
- Pochybujem. - Odkiaľ?
Henry je v Beauforte, Južnej Karolínii.
- Myslel som, že vieš. - Nie.
Ako vieš, mesiace som od neho nedostala list.
- Ty áno? - Nie. Ale reči sa šíria.
Už dlhšie tam je s dobrovoľníckym plukom Južnej Karolíny.
Je to súčasť experimentu Port Royal.
Len si to predstav.
Čierni, súčasťou armády Únie, vycvičení na boj.
Henry je vojak?
To som počul.
A ak to tak môžem povedať,
jeho šance, že sa sem vráti živý, sú asi také ako...
nuž...
ako že kilový balík sa doručí s päťcentovou známkou.
Skvelé.
Ráno sme boli uviaznuté v prítomnosti a teraz v budúcnosti.
Dobre, ale kým sme tu...
- Musím sa ťa to spýtať. - Čo?
Je pravda,
čo povedala, že ľúbiš ženy?
Ide o Sue.
Vždy to bola Sue. Ľúbim Sue.
Asi som to vedela.
Ale je to jedno, lebo som to pokazila.
Ako to myslíš, pokazila?
Neviem.
Niekedy sa mi zdá, že je jednoduchšie byť zamilovaná,
keď píšem báseň, ako keď, vieš, nie som.
Tak ti poviem, čo si myslím.
Máš neuveriteľné šťastie, že máš niekoho,
koho miluješ a môžeš s ním stráviť život.
Ak by som to mala, bola by som šťastná.
A ak by bol ten človek nažive, v prítomnosti,
so mnou, tu a teraz...
vbehla by som mu do náruče a už ho nikdy nepustila.
Do riti, Vinnie, máš pravdu.
Prečo som vôbec chcela ísť do budúcnosti?
V prítomnosti som mala všetko.
Mala som Sue.
Bože. Dokázali sme to.
- Už nie sme v budúcnosti. - O čom to hovoríš?
Boli sme v budúcnosti.
Šla som do kôlne vyliať maminu misu na moč,
lebo môj život je nočná mora,
a potom som prišla do altánku a plakala.
Potom si prišla ty a začala mrmlať o Sue
a potom sme sa pekne porozprávali.
Už svoju predstavivosť neovládam.
To som hovorila, Emily.
Skutočná láska neexistuje v predstavivosti.
Existuje priamo tu,
v tomto žalostne hroznom mieste zvanom realita.
Aha, tam je George.
George, čo sa deje?
George, si v poriadku? Čo sa deje?
Ide o Frazara.
- Frazar Stearns? - Áno. Frazar. On...
- Zastrelili ho. - Zastrelili?
V bitke o New Bern v Severnej Karolínii.
Frazar je mŕtvy.
Asi som nakoniec videla budúcnosť.
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová