Néha előveszem leveleit és verseit, kedves barátom…
…és amikor megérzem különös erejüket,
nehéz választ fogalmaznom.
Ha egyszer láthatnám, és meggyőződhetnék arról, hogy létezik,
lehet, jobban sikerülne.
Nehezemre esik megértenem, hogyan lehet ennyire egyedül,
és támadhatnak ilyen csodás gondolatai.
Az elszigeteltség bárkinek a gondolatait korlátozná,
azon fényes villanások nélkül, melyek Önt jellemzik.
Így lehet, hogy a hely, ahol épp vagyunk, nem számít.
Látogasson el Bostonba néha!
Minden hölgy így tesz.
Örök barátja, Higginson.
Emily.
Anyánk még ágyban, Maggie kimenős,
és a víz nincs bevezetve a házba. Szóval…
el kell menned vízért.
Tudod, mit?
Néha úgy érzem, rossz századba születtem.
A Jövő egyre csak hallgatott
Csodás tavaszi nap ez!
Jó reggelt, kedvesem!
Tudtad, hogy beszélek hollandul?
Csodás nap, tényleg. Alig várom a postát.
Miért? Ráizgultál a postásra?
Micsoda? Dehogy! Henrytől várok levelet.
- Már megint ez a baromság! - Kezdek a legrosszabbra gondolni.
Ha nem hallok felőle hamar,
milyen más magyarázat lehet, mint az, hogy… elesett?
- Van más magyarázat is. - Például?
Gőzöm sincs, merre járt Henry,
de egy férfit egy dolog vezérel, és az nem az iránytű.
Bárhol is legyen, összefeküdt valakivel.
Még ha így is történt, Helennek írhatna.
Miért véded, kisanyám?
Itt hagyott téged és Helent is.
El kéne kezdeni randiznod.
- Hogy? - Pasikkal. Találkozgatni.
Pasikkal hetyegjek a polgárháború kellős közepén?
Ha így nézzük, mindig gáz, de most legalább tavasz van.
Madárcsicsergés, virágok mindenütt…
A tavasz az új szerelemről szól,
nem arról, hogy depisen epedezel az expasid után,
akinek mindig fontosabb volt a kis abolicionista magazinja, mint te.
El kell engedned a múltat,
és saját jövőt építened magadnak. Hajrá!
A te szádból olyan egyszerűnek hangzik!
Hogy maradsz ilyen optimista?
Mert Isten szólt, hogy a bennem rejlő reményt prédikáljam.
És most abban reménykedem, hogy visszatér Betty barátom életkedve.
Milyen pasikkal találkozhatnék ilyenkor?
Jó reggelt, hölgyeim!
- Vele? - Miért ne?
- Nem hinném, hogy menne. Képtelen vagyok. - Most vagy soha.
Hozott valamit nekünk, Freddie?
Sajnos nem.
Pedig annyira szeretnék, Betty!
Nagyon szeretem a csodás mosolyát látni.
Szép nap ez, pont sétára való, nem?
Tudom is, kire férne rá egy séta.
Amherst legszorgosabb varrónőjére.
Szívesen látom, ha elkísér az útvonalamon.
Az nem randi, hanem meló. Piknikezni hívja el! Ilyesmire.
Nos, az is belefér, ha ön, izé, nyitott az ajánlatra.
Én…
Nagyon is kedvemre való lenne.
Rám fér egy kis friss levegő.
De emlékezz, az éj hajnal előtt a legsötétebb!
A bennem rejlő remény tanúsítja!
Hatvan vagyok, ribi!
Emily!
Itt fent.
Sue!
Mit keresel ott fent?
Rád várok.
Beszélnünk kell.
Az, mondjuk, jogos.
Miért nem jöttél át hozzám?
Mert azt hittem, haragszol rám.
Hogyne haragudnék! Azért kellett volna átjönnöd.
Sue, figyelj!
Tök jogtalanul haragszol rám,
csak azért, mert mást is megkérdeztem a verseimről.
Ennek semmi köze hozzád.
Mindennek köze van hozzám.
Egyszer azt mondtad nekem, hogy nekem, és csak nekem írsz.
De ezek szerint a gondolataim már nem elegek neked.
Most, hogy szültem egy gyereket, az agyam már semmirevaló?
Nem, de azóta alig van időd a verseimet olvasni.
Neked meg semmi időd a babára,
mivel állandóan csak a kurva verseket írod!
Kibújt a szög a zsákból.
Nem is érdekelnek a verseim.
Dehogynem! Csak…
Akkor mit szívod mellre, ha másokhoz fordulok
- a véleményéért? - Egy férfihoz?
Egy idegenhez? Aki nem is ismer?
Pontosan!
Nem ismer!
Csak a verseimet!
Nem kell attól tartanom, hogy az érzelmei beleszólnak.
Például, amikor azt mondod, hogy utálod az egyik versszakot.
Lehet, csak azért haragszol rám, mert nem segítettem pelenkázni.
Vagy ami még rosszabb, nem is a soraimat szereted,
hanem csak engem.
Igen, Emily, szeretlek, mi bajod van ezzel?
Istenem, annyira igazságtalan ez! Nyomorúságos élet ez.
Én csak veled akarok lenni,
melléd bújni az ágyban éjjel.
Ehelyett heteken át semmi, csak epekedhetem utánad.
A semminél azért több.
Írok neked. Az nem valami?
Emily, te költő vagy.
Nagyon keményen dolgozol a verseken.
Minden sort tökéletesre akarsz írni.
Nekem a zűrzavar kell!
Az, amit leírni sem tudsz.
Én téged akarlak.
És azt akarom, hogy te is akarj engem!
Hogy a viharba ne akarnálak!
De nem költözhetek hozzád!
Először is, ugye, mert Austin nem szól hozzám.
Oké.
És ha Austint behívják? Akkor mi lesz?
- Hogy érted? - Minden épkézláb férfit besoroznak.
Rá is sor kerül majd.
Ha Austin elmegy a frontra, akkor átjössz hozzám?
Vagy akkor is lesz majd valami kifogásod?
Haza kell vinnem a vizet.
Esni fog.
Csókolj meg!
Nem megy.
A mai nap alkalmatlan erre.
Istenem, Emily, hát nem látod, hogy ez az egyetlen napunk van?
Ó, a kín!
A tortúra!
Vinnie?
Vinnie? Mi baj van?
Nézz már rám!
Kétkezi házimunkát végzek anyámnak,
míg amit akarok, amiről álmodozom,
az, hogy kétkezi házimunkát végezzek
csodás, de érzelmi hulla férjemnek.
Istenem, nem bírom tovább!
Őszintén szólva, én sem. Az élet tök nagy szívás.
Én halálosan szingli vagyok, az ország polgárháborúban áll,
ráadásul esik is.
Ja, ez a legszarabb nap evör.
Ja.
A háború minden napjától
azt reméltem, hogy valahogy jobb lesz, mint az előző,
hogy az ég kitisztul,
és meglátjuk a fényes jövőbe vezető utat.
De ebből semmi nem jött be.
A családunk széthullóban.
Vissza akarok menni a múltba.
A háború elé, amikor még minden pasim élt.
Isten ments, én inkább a jövőbe mennék!
Átugornék ezen a nyomorúságon, oda, ahol minden más.
Képzeld el, milyen lenne egyet pislogni…
és máris a jövőben lenni!
- Láttad ezt? - Mi volt ez?
Mi történik?
Emily!
- Vinnie? - Igen?
- Mozgunk? - Szerintem igen.
Emily?
- Mi történik? - Nem tudom.
- Vinnie! - Emily!
Jesszusom!
Ez meg mi volt?
Mi történt?
A pavilon forgott velünk.
Ja, aztán megállt.
És az eső is elállt.
- Vinnie? - Igen?
A ház nem tűnik valahogy másnak?
- Mi a… Emily, félek! - Mi volt…
- A hintó elé nincs ló fogva! - És füstöl a hátsója!
Mi ez már?
- Jesszus… - Mi az?
Ó! Hát az mi?
AMHERSTI DIÁKHARSONA AZ 1955-ÖS VÉGZŐSÖK ÚJ REKORDJA
1955?
A jövőben vagyunk!
ÚJ VONALAK A KÖTÉNYDIVATBAN
Mrs. Dickinson?
Hogy merészel megzavarni, Edward? A szentélyemben vagyok.
Találtam egy felettébb aggasztó dolgot.
Emily melegházában.
Nem árt, ha maga is tud róla.
Micsoda? A melegházban? Edward, beszéljen már értelmesen!
A növényei közt ezt találtam.
Szabad a gazda. Vagy kertész.
Ez, Mrs. Dickinson, kannabisz.
Hogy mondja?
Cannabis sativa.
Azaz kender, hasis, ördögfű.
Divatos narkotikum.
A keletiek feltekerik, úgy szívják el.
Beszakad tőle, Mrs. Dickinson.
Biztos vagyok abban, hogy Emilynek erről gőze sincs.
Biztos csak azért termesztette, mert szép.
Lehet, igaza van. Lehet, nem tudja, mi ez.
Veszélyes ám!
Mindenféle extázishoz, álmokhoz, érzékcsalódáshoz vezethet.
Hát…
Kipróbálhatnánk.
Gondolja?
Egyszer élünk.
- Halló? - Zárva.
- Halló! - Zárva. A jövőben ragadtunk!
Hát, ez remek! Más se.
Ez a mi házunk. Be kell, hogy engedjenek.
De kik? Szerinted ki lakik benne?
Emily, 100 évet utaztunk előre az időben.
A családunkban mindenki meghalt!
Nekem viszont válaszok kellenek, mégpedig villámgyorsan.
BICIKLIZNI ABSZOLÚT TILOS
Nem tudtok bemenni.
Kedd kivételével mindennap zárva tartják.
Miért öltöztetek hibbant nagymamáknak?
Ó, biztos a diáknapra öltöztetek be.
Értem már. Vicces.
- Diáknap? - Aha.
A Smith fősuli szemeszterenként rendez egyet.
Nincs tanítás,
mindenki kint mászkál,
egymást szívatják, ilyesmi.
Hát nem csodásak a női főiskolák és zakkant hagyományaik?
Női főiskola? A nők már tanulhatnak?
Hogy a viharba ne! Nézz körül, ez itt mind a campus!
Azta! Jól mehet a nők sora ebben a korban.
Ó, dehogyis! Tök depis mindenki.
Nekem több idegösszeomlásom volt, és egy öngyilkossági kísérletem is.
Végzős vagyok. A ti évfolyamotok?
Hát, izé… 1862.
Látom, iszonyú komolyan veszitek.
Fűző is van rajtatok, meg mit tudom én.
Hogy kaptok levegőt abban az izében?
Na, mindegy, helyet kérek! Bemegyek.
Van kulcsod?
Nincs, de tudom, hová rejtik.
Tényleg? Hogyhogy?
Mert költő vagyok.
És ez itt a nagy amerikai költő, Emily Dickinson szülőháza.
Szóval…
Emily Dickinson itt élt?
Jó régen.
Mára bedeszkázták,
csak a főiskola rendez túrákat néha.
- Jó páron részt vettem. - Költőnek mondod magad?
Igen. Azaz igyekszem az lenni.
Be kell ismerjem, néha az agyam olyan, mint egy fekete lyuk,
amiből sem szépség, sem igaz szó nem távozik.
Lehet, az elektrosokk-terápia miatt, amit az idegosztályon kaptam.
Megnyerő személyiségemmel is összefügghet.
Mondd, hogy hívnak?
Sylvia.
Sylvia Plath.
Nagy amerikai költő.
A Jövő egyre csak hallgatott -
Pont mint ő, az Ostoba
Szótagokat fed fel jelezve
Az Ő kifejezett Jövőjét -
Higginson ezredes?
Válthatnánk pár szót, uram?
Henry! Ökölpacsi!
Váratlan látogatás, de jöjjön!
Ezt a térképet igyekszem értelmezni.
A térkép nem az én barátom. Sose volt.
De mondja csak, mi bántja?
Tudja, ugye, hogy a konföderációs erők megindultak,
és csak idő kérdése,
hogy a front magát Beaufortot is eléri?
Igen.
Sőt, ha ezeket a bizbaszokat rendesen értelmezem,
az ellenségünk innen jön…
BROAD-FOLYÓ
…és majd valahol itt fogunk…
…megütközni velük.
Csúnya egy balhé lesz.
Tudja, Henry…
Néha annyira szeretnék ismét ott ülni
az Atlantic magazin kényelmes szerkesztőségében,
ifjú költők sorsát egyengetni!
A madarak életéről esszéket írni maga a paradicsom.
A háború meg a pokol.
Ebben egyetértünk, ezredes.
Amit kérdeznék, az az,
hogy amikor a front ideér, mit fognak tenni az embereink?
Megkapták a kiképzést,
van már egyenruhájuk is, de fegyvert nem kaptak.
Ágyútölteléknek szánja őket?
Saxton tábornok parancsa alapján a barikádok megerősítése lesz a feladatuk.
Már megbocsásson, ezredes,
de kezdem úgy érezni, hogy a barikádok ebben az irodában állnak.
Amint Lincoln engedélyezi, a katonáim kezébe fegyver kerül.
És ha ez a nap soha nem jő el?
El fog! De el ám!
De ha elhamarkodottan cselekszünk,
azt is elveszíthetjük, amit eddig elértünk.
Fogalma sincs, milyen árgus szemek követik
ennek az ezrednek a sorsát.
Mintha egy palánta növekedését azelőtt néznénk
a földből kirángatva, hogy gyökeret verhetne.
A legkisebb hiba 100 évvel vetné vissza a haladásunkat.
- El sem tudja képzelni… - Dehogynem, uram, nagyon is!
Azt hiszem… Ebben élek minden rohadt nap.
Mégis, mit vár tőlem?
Az elnök parancsa ellenére fegyverezzem fel őket?
Azt csak egy radikális aktivista tenné.
Nos…
Én nem tehetem meg.
Értem.
De…
Ha valaki felfegyverezné az embereit, el tudnám mondani neki, mit tegyen.
Teszem azt…
feltartóztathatná a mára várt friss fegyverszállítmányt
a töltésen.
Közölhetné a charlestoni gyárból idehajtó kocsissal,
hogy a parancsomat teljesíti.
Ezek a gyári munkások semmit nem tudnak a parancsnoki láncról,
készpénznek veszik, amit hallanak.
Egy szekérnyi puskát
egy csapásra át is adnának.
Higginson ezredes?
Igen?
Mit tettek a hálószobámmal?
Ez nem is az én takaróm!
Te aztán tényleg karakterben maradsz!
Strasberghez jártál New Yorkban?
Úgy hallom, rühelli a nőket.
A tapéta megfakult,
és a festménynek sem itt kéne lógnia.
De az asztal jó helyen van.
Igen, a délnyugati ablaknál.
Hűha! Oké.
Ülj csak le, hiszen te vagy otthon, ugye!
Itt szoktam Emily szellemével társalogni.
Fura. Ma nem nagyon tudok kapcsolatba lépni vele.
Hát, végül is, itt állok…
Ez talán segít.
- Mi az? - Emily Dickinson versei.
Idén adták ki a teljes kollekciót.
EMILY DICKINSON VERSEI
Nem mondtam, hogy égesd el a verseimet, ha meghalok?
Tudtam, hogy nem komolyan mondtad.
Majd biztos hagyom, hogy elfelejtsék a nővéremet!
És tessék, a jövőben tök híres vagy!
Azért annyira nem híres.
Inkább afféle helyi hős.
Obskúrus költőnő, aki szomorú, nyomorúságos életet élt.
Ez nem igaz!
A 20. században nem sokakat érdekel Emily Dickinson.
A versei leginkább padlásokon porosodnak.
Engem érdekel. Rokonlelkek vagyunk.
Rémisztően depressziós volt. Ahogy én is.
Nem volt az! Ő nem… Én nem…
Tudtátok, hogy egész életében egyedül volt?
Hogy érted, hogy „egyedül”?
Szűzen halt meg. Nyomorult vénlányként.
Soha nem ment férjhez, nem talált rá a szerelem. A szobáját is alig hagyta el.
Emily Dickinson arról volt híres, hogy fehérben járt, és bőgött.
Hát ez fake news. Szinte soha nincs fehérben.
Emily Dickinson nem depis, és nem akar meghalni.
Élni akar, és a versein át kommunikálni a világgal.
Szerintem meg egyedül halt meg ebben a szobában.
Hogyne! Én vagyok Emily Dickinson, szóval csak tudom, hogy érez.
Kissé ijesztően komolyan veszitek a diáknapot.
Honnan vannak az infóid?
Mindenki így tudja.
Emily Dickinson volt az eredeti emós csaj.
Rémes élete volt.
Állítólag viszonya volt egy férfival,
és őrülten szerelmes volt belé, de a pasi nem viszonozta.
Jesszusom!
- Egy férfi? Igaz ez? - Nem!
- Nem, mert… - De, volt egy pasi,
de senki nem tudja, ki, és amúgy is viszonzatlan szerelem volt.
Gondolom, öngyilkos akart lenni.
Tuti, hogy próbálkozott.
Pont, mint én, amikor felvágtam a lábaimat és bevettem anyám bogyóit.
- Fuj! - Oké.
Soha nem akartam megölni magam. Nem is akarnám.
És egy férfiba sem voltam szerelmes.
- Emily! George az? - Nem.
- Frazar? - Nem!
Csak nem… Toshiaki?
Lavinia, soha nem voltam szerelmes egy pasiba sem.
Ebben lehet valami.
Pár éve kiadtak egy könyvet, botrány is volt belőle.
A kiadása is kérdéses volt.
A szerzője azt állította, Emily Dickinson leszbikus volt.
- Egy mi? - Leszbikus.
Nem, amerikai volt.
Mi?
Szexről beszélek, édesem.
Szapphó megvan? Homoszexuális volt, azaz a nőket szerette.
Hogyne lenne ismerős! A Smithre jártok.
Igaz ez, Emily?
Én…
Jézusom! Kivel?
Nem beszélhetnénk másról?
Én… Miért kell… a magánéletében vájkálni?
Nem a verseire kellene koncentrálni?
El lehet választani a kettőt?
Mert hát, honnan jönnek a versek,
ha nem a szenvedélyből, a vágyból, annak legsötétebb mélyéről?
Szerintem Danténak igaza volt.
A verseléshez a pokol mélyére kell leereszkedni.
Az energiád állati intenzív, és ezt Emily Dickinson mondja.
„Azt álmodtam, ágyadba varázsoltál…”
Ó, oké.
…„Őrült csókjaidtól holdkóros lettem.
(Fejemben látlak, másutt nem is létezel.)
Isten lebucskázik az égből, a pokol tüze kialszik:
Angyalok és ördögök távoznak:
szemem behunyom, a világ elhallgat.”
Király. Nos, mi távozunk. Remélhetőleg vissza 1862-be.
Ja, ez a jövő dolog nem egészen olyan, mint gondoltuk.
A jövő?
Hát nem tudjátok?
A jövő soha nem jön el a nőknek.
- Vinnie? - Igen?
Hogy jutunk haza?
Nagyon furcsán érzem magam.
Azaz beütött.
Annak esélye, hogy én ebből az ágyból valaha kikelek,
a nulláról lecsökkent oda, ami az alatt van.
Koporsóban visznek ki innen, vagy sehogy.
- Koporsóban. - Van még egy slukk benne?
- Nincs. Elszívtunk mindent. - Nem, nem, nem.
- De nekem kell! - Elszívtuk.
Ó, rohadt éhes vagyok.
- Üssön össze valamit! - Üssön össze maga!
- Én ugyan nem! - Éhezem.
És férfi vagyok!
És nem tudok főzni.
Nekem ez nem jön be.
A kannabisz? Miért?
Mert előtte csak szomorú voltam.
Most már éhes is vagyok, szédülök,
és rám tört a paranoia is.
Elég lehangoló a vibe, ami maga felől jön, Mrs. Dickinson.
Kérem, hagyjon magamra!
És odalent számolja meg a kanalakat!
Maggie-ben nem lehet bízni.
Én pedig hunyok egy kicsit.
Erre iszom!
Ez tök gáz, haver.
Mert engem… tényleg érdekel ez a gyerek.
Én… Szeretném ölbe venni.
Felnevelni.
Megszagolni.
Alig ismerem, érted.
Erre jön ez a szarakodás,
én meg csak nézek.
Vonuljak be meghalni?
Nem kell tenned semmit, amit nem akarsz.
Hát, ja, kivéve ezt.
Besoroztak, érted.
Jogi eljárás.
Ügyvéd vagyok, értek hozzá.
Pontosan. Ügyvéd vagy, ahogy apád is.
Halló! Tele vagytok lóvéval.
A gazdagok meg azt csinálnak, amit akarnak.
Ez az USA első számú törvénye.
Nem is tudom. Benne vagyok a névsorban.
És? Fizetsz valakinek, hogy adja ki magát neked.
Állj! Ezt lehet?
Minden helyzetből van kiút, ha van rá pénzed.
De kit fizessek le?
Bárkit.
Azt a pasit.
Vagy azt.
Vagy őt.
Még egy kört, urak?
Duplát, jó?
Ez állandóan borravalóért ácsingózik.
A behívó megúszásáért 500 dollárt szokás adni. Az neki egymilliót jelent.
Szerintem kapva kapna az alkalmon.
Nekem nem menne.
Oké.
Igyunk még egyet, hátha meggondolod magad!
Legalább nem esik.
Észre sem vettem.
Nap, eső, hó. Nekem aztán ugyan mindegy.
Ha postásnak állsz, az időjárással nem szabad foglalkoznod.
Benne van a pakliban.
Vihar, hőhullám, jégeső.
Nem állít meg egyik sem.
Én mindig kiviszem a küldeményeket.
Csodálom is érte.
Elnézést, nem akartam untatni.
- Mi? Ó! Semmi baj. - Tudom, hogy nem mindenkit érdekel
annyira a postahivatal működése, mint engem.
Ugyan, dehogy! Én kedvelem a postát.
Csak… Ez…
Figyeljen, kicsit elfáradtam.
Képzelem.
Minden magára maradt.
Nem olyan rossz.
Neveli azt a gyereket.
És viszi a boltot is.
Maga nagyon erős nő, Betty.
De ezek vészterhes idők.
És még egy erős nőnek is jól jön egy férfi, aki védelmezi.
Tudok én magamról gondoskodni.
És ami Helent illeti,
még nem adtam fel a reményt, hogy az apja hazatér.
Beaufortból?
- Onnan nemigen. - Honnan?
Henry Beaufortban van, Dél-Karolinában.
- Azt hittem, tudja. - Nem tudtam.
Mint azt maga is tudja, hónapok óta nem jött tőle levél.
- Magának írt? - Dehogyis. De hall az ember dolgokat.
Egy ideje már ott van, a Dél-karolinai önkéntesekkel.
A Port Royal-kísérlet részeként.
Képzelje!
Feketéket soroztak be az unionista seregbe, harcolni.
Henry katona lett?
Én ezt hallottam.
És ne haragudjon, hogy ezt mondom,
de annak az esélye, hogy onnan egy darabban hazakerül,
nos…
kábé annyi, mint annak, hogy egy egykilós csomagot
ötcentes bélyeggel házhoz vigyek.
Nahát, remek!
Ma reggel a jelenben ragadtunk, most meg a jövőnk nem enged.
Oké, de ha már itt tartunk…
- Meg kell kérdezzem. - Mit?
Igaz az,
amit az a csaj mondott rólad? Hogy nőket szeretsz?
Sue az.
Mindig is Sue volt. Sue-t szeretem.
A lelkem mélyén tudtam.
De már mindegy, mert sikerült tönkretennem.
Hogy értve?
Nem tudom.
Néha könnyebben érzem magam szerelmesnek,
ha éppen verset írok, mint amikor nem.
Tudod, én mit gondolok erről?
Hogy hihetetlenül szerencsés vagy,
mert van valaki, akit igazán szeretsz, akivel leélheted az életed.
Ha ez nekem megadatott volna, nagyon boldog lennék.
És ha az a személy élne, mármint a jelenben,
és velem lenne nap mint nap…
akkor rohannék a karjaiba, és soha nem engedném el.
Baszki, Vinnie, igazad van.
Miért akartam én a jövőbe jönni?
Mindenem megvolt a jelenben.
Sue.
Jesszusom! Sikerült!
- Már nem a jövőben vagyunk! - Hogy mondod?
Épp most jártunk ott.
Én épp most ürítettem ki anyám éjjeliedényét az árnyékszékben,
mert egy rémálom az életem,
aztán idejöttem sírdogálni.
Te meg idejöttél, összefüggéstelenül Sue-ról beszéltél,
majd beszélgettünk egy jót.
A képzelőerőm tényleg száguld.
Pont ezt mondtam, Emily.
Valódi szerelem nem létezik a képzeletedben.
Az csak itt van,
ezen a kétségkívül borzasztó helyen, amit valóságnak titulálunk.
Nézd, George!
Mi az, George?
George, jól vagy? Mi a baj?
Frazar!
- Frazar Stearns? Mi… - Igen. Frazar. Izé…
- Lelőtték. - Lelőtték?
A New Bern-i csatában, Észak-Karolinában.
Meghalt.
Csak láttam én a jövőt.
A feliratot fordította: Varga Attila