Mõnikord võtan ma välja sinu kirjad ja värsid, kulla sõber,
ja nende pentsikut väge tunnetades
on mul raske kirjutada.
Arvan, et kui ma sind viimaks näeksin ja teaksin, et oled päriselt olemas,
hakkaks mul parem.
Mul on raske mõista, kuidas sa võid elada nii üksinda,
kui sinust tulvavad esile nii haaravad sõnad.
Eks see lõikakski igaühe ära, kui teatud punktist edasi mõelda
või sel moel hiilata, nagu sina seda teed.
Võimalik, et koht polegi nii väga tähtis.
Mõnikord sa ju käid Bostonis?
Kõik daamid käivad.
Igavesti sinu sõber, Higginson.
Emily.
Ema on voodis, Maggiel on vaba nädal ja meil pole kanalisatsiooni. Nii et...
Sa pead vett tooma.
Tead mis?
Mõnikord ma tunnen, et sündisin valel sajandil.
Nii vaikis Tulevik
Kui ilus kevadpäev!
Tere hommikust, päike.
Tead, et oskan hollandi keelt?
Tõesti on ilus päev. Kirjad võiksid tulla.
Miks? Nillid postiljoni?
Mida? Ei. Ootan Henry kirja.
Jälle see jama. - Pelgan juba halvimat.
Kui temast varsti ei kuule,
siis mis teist selgitust saab siin olla, kui et ta on… surnud?
Mul on ka teine selgitus. - Tõesti?
Ma ei tea, kus Henry reisinud on,
aga mehi juhib ainult üks asi, mis pole kompass.
Ilmselt on ta kellegi voodis, kus iganes ta on.
Ka sel juhul kirjutaks ta ikka Helenile.
Tüdruk, keda sa kaitsed?
Ta jättis sinu ja Heleni maha. Sa pead ka ise ringi vaatama.
Vabandust? - Sa pead hakkama kohtamas käima.
Sa tahad, et ma kodusõja ajal kohtamas käin?
Kunagi pole hea aeg, aga sõjale vaatamata on veel kevad.
Linnud laulavad. Lilled õitsevad.
Kevad on uue armastuse hooaeg,
mitte norutamiseks ja oma eksi igatsemiseks.
Nagunii oli abolitsionistlik ajakiri talle sinust tähtsam.
Saa minevikust üle ja hakka uut tulevikku rajama. Las käia!
Nagu oleks see nii lihtne.
Kuidas sa sellist optimismi säilitad?
Sest Jumal kutsus mind lootust kuulutama.
Ja praegu ma loodan, et minu sõber Betty saab oma hoo tagasi.
Kellega ma sellisel ajal kohtuda saaksin?
Hommikust, neiud!
Temaga? - Miks mitte?
Ma ei saa. Ma pole valmis. - Mis siin venitada.
Kas meile kirju tuli, Freddie? - Ei, kahjuks mitte.
Sulle tahaksin ma alati midagi tuua, Betty.
Mulle meeldib su kaunist naeratust näha.
Tore päev jalutamiseks, mis?
Ma tean, kes jalutama peaks.
Amhersti kõige töökam õmblejanna.
Sa võid minuga mu ringi kaasa teha.
See on töö, mitte kohting. Vii ta piknikule või miskit.
Me võime seda teha, kui oled ettepanekule avatud.
Ma…
See meeldiks mulle.
Värske õhk kulub ära.
Aga ära unusta, et kõige pimedam aeg on enne päikesetõusu.
Ma kuulutan lootust, mis minus peitub!
Mõrd, ma olen 60!
Emily.
Siin üleval.
Sue.
Mida sa seal üleval teed?
Sind ootasin.
Me peame rääkima.
Peame jah.
Miks sa pole mul külas käinud?
Ma arvasin, et oled pahane.
Olengi pahane. Seepärast peaksidki tulema.
Sue, kuule.
Pole õiglane, et oled mu peale pahane,
kuna ma oma tööga kellegi teise poole pöördusin.
See ei puuduta sind.
See puudutab mind igas mõttes.
Sa ütlesid kunagi, et kirjutad ainult mulle.
Aga sulle ei piisa enam minu mõtetest.
Nüüd pärast lapse saamist on minu aju ilmselt kasutu.
Sul pole pärast sünnitamist mu luule jaoks aega olnud.
Ja sinul pole mu lapse jaoks aega, sest treid alati oma kuradi luuletusi!
Tuli ära.
Mu luule ei lähe sulle enam korda.
Muidugi läheb, aga…
Miks sa siis isiklikult võtad, kui ma kelleltki teiselt
arvamust küsin? - Mehelt?
Võõralt? Kes sind isegi ei tunne?
Täpselt!
Ta isegi ei tunne mind. Ta tunneb ainult minu sõnu.
Ma ei pea tema tunnete pärast muretsema.
Nagu siis, kui ütled, et vihkad mõnda värssi.
Võibolla oled pahane, et ma ei aidanud sul mähkmeid vahetada.
Või veel hullem, kui mõni rida sulle meeldib,
tähendab see ainult seda, et armastad mind.
Ma armastangi sind, Emily. Mis selles halba on?
Issand, sedasi elada on nii ebaõiglane ja armetu.
Ma tahan ainult sinuga olla,
öösiti koos sinuga voodisse minna.
Aga selle asemel pean päevi ja nädalaid niisama ootama.
Mitte niisama.
Ma kirjutan sulle. Kas see ei loe?
Emily, sa oled poeet.
Näed luuletustega hullu vaeva. Lihvid iga rea täiuslikuks.
Aga mina tahan segadust. Ma tahan midagi, mida sa ei suuda sõnadesse panna.
Ma tahan sind.
Ja tahan, et sa mind tahaksid.
Muidugi ma tahan sind.
Aga ma ei saa sinu majas elada.
Esiteks Austin isegi ei räägi minuga.
Olgu.
Ja mis siis saab, kui Austin sõtta läheb?
Mis mõttes? - Kõiki terveid mehi värvatakse.
Tuleb ka tema aeg.
Kas sa tuled mind vaatama, kui Austin sõtta läheb?
Või leiad uue ettekäände?
Viin veeämbrid koju. Kisub vihmale.
Suudle mind.
Ma ei saa.
Täna pole hea päev.
Issake, Emily. Kas sa ei mõista, et meil ongi ainult täna?
Mis äng!
Piin.
Vinnie?
Vinnie? Mis viga?
Vaata mind.
Teen päevast päeva oma emale majapidamistöid.
Samal ajal kui minu tõeline soov, minu unistus,
on teha päevast päeva majapidamistöid
oma nägusale ja tundeid tõrjuvale mehele.
Issand, ma ei suuda enam.
Ausalt, mina ka mitte. Elu imeb.
Olen pöördumatult vallaline, Ameerikas on kodusõda
ja nüüd sajab ka veel.
Jah, täna on halvim päev.
Jah.
Ma olen igal sõjapäeval aina lootnud, et asjad muutuvad kuidagi paremaks,
et taevas selgineb
ja kuidagiviisi jõuab kätte helgem tulevik.
Aga seda ei juhtu.
Meie pere laguneb.
Ma tahan minevikku minna.
Enne sõja algust, enne kui kõik mu peigmehed surid.
Ei, mina eelistaksin tulevikku minna.
Sellest jamast üle hüpata, et sõda oleks läbi ja kõik teisiti.
Kujuta ette, kui saaksime silmi pilgutada…
ja naksti tulevikus olla.
Kas sa seda nägid? - Mis see oli?
Mis toimub?
Emily.
Vinnie? - Jah?
Kas me liigume? - Vist küll.
Emily?
Mis toimub? - Ma ei tea.
Vinnie! - Emily!
Issand!
Mis see oli?
Mis just juhtus?
Lehtla pöörles.
Jah, siis jäi seisma.
Ja vihma ei saja enam.
Vinnie? - Jah?
Kas maja näeb teistsugune välja?
Oota… Emily, ma kardan. - Mis see…
Ilma hobusteta tõld! - Tagumikust tuleb suitsu!
Mida?
Sa mu… - Mida?
Mida?
1955. AASTA LENNU UUS REKORD
1955?
Me oleme tulevikus!
GODEY NAISTELEHT
UUED PÕLLEMOED
Pr Dickinson?
Kuidas sa julged mind mu varjupaigas häirida, Edward?
Leidsin midagi murettekitavat.
Emily kasvuhoonest.
Arvasin, et huvitab.
Mida? Kasvuhoonest? Mis mõttes?
Tal kasvas seal teiste taimede seas see.
Olgu. Mis see on?
See, pr Dickinson, on kanep.
Kuidas palun?
Cannabis sativa.
Kutsutakse ka marihuaanaks, hašišiks, saatanataimeks.
See on moekas narkootikum. Idamaades suitsetatakse seda.
Tekitab kaifi, pr Dickinson.
Ma olen kindel, et Emily ei tea sellest midagi.
Ta kasvatas seda lihtsalt kui ilusat taime.
Väga võimalik. Äkki polnud tal aimugi. Aga see on ohtlik kraam.
See võib tekitada igasugust ekstaasi, ulmasid, luulusid.
Noh…
Kas proovime ära?
Mida? Kas peaksime?
Elame vaid ühe korra.
Kuulge! - Lukus on.
Kuulge! - Ja meie oleme tulevikus.
Kui tore. Imeline.
See on meie maja. Meid tuleb sisse lasta.
Kes laseb? Kes seal sinu arust on?
Emily, me rändasime just ajas sada aastat edasi.
Meie pere on surnud.
Olgu, mul on kiiresti vastuseid vaja.
JALGRATTAD KEELATUD
Sisse ei saa. See avatakse ainult teisipäeviti.
Miks teil napakate memmekeste riided on?
Ilmselt teie mäepäeva kostüümid.
Arusaadav. Lõbus.
Mäepäeva? - Jah.
Smithi kolledži mäepäev, kord semestris.
Ühtegi loengut ei toimu ja kõik võivad vabalt ringi käia,
et igasuguseid vempe visata.
Kas teile ei meeldi naiskolledžite totrad tavad?
Naiskolledžite? Kas naised tohivad koolis käia?
Muidugi. Oleme praegugi ülikoolilinnakus.
Vau! Naistel on sel ajal päris vahva elu.
Ei. Elu on masendav.
Mul on olnud mitu vaimset kriisi ja enesetapukatse.
Olen viimasel kursusel. Teie?
Meie… Me oleme 1862. aastast.
Olgu, rolli sisse elanud.
Korsetid ümber ja puha. Ma ei tea, kuidas nendega hingata saab.
Igatahes astuge eest, ma lähen sisse.
Sul on võti?
Ma tean, kus see peidus on. Käin siin tihti.
Tõesti? Miks?
Sest ma olen poeet.
Ja see on võrratu Ameerika poeedi Emily Dickinsoni kodu.
Et siis…
Emily Dickinson elas siin?
Jah, kunagi ammu.
Nüüd on aknad kinni löödud, kuigi aeg-ajalt korraldatakse ekskursioone.
Olen mitu korda käinud. - Sa ütlesid, et oled poeet?
Jah. Püüan saada.
Kuigi pean tunnistama, et mu aju on nagu must auk,
kust ei tule ilu ega tõde.
Ehk on asi elektrišokis, mille psühhiaatriahaiglas sain.
Või minu vaimustavas iseloomus.
Ütle meile oma nimi.
Ma olen Sylvia.
Sylvia Plath.
Võrratu Ameerika poeet.
Nii vaikis Tulevik -
Ja Tumma mängib ta
Ei silpigi ta paljasta
Mis temast Oodata -
Kolonel Higginson?
Ma palun teie tähelepanu, söör.
Henry. Kõksu.
Ma ei oodanud sind. Tule.
Püüan sellest kaardist sotti saada. Ma pole neid kunagi lugeda osanud.
Aga räägi, mis sind vaevab.
Te teate, et Konföderatsiooni väed on teel ja enam ei lähe palju aega,
kui lahingumöll jõuab siia Beauforti.
Jah. Tegelikult, kui kaardist õigesti aru sain,
tulevad vaenlased siit
ja astuvad meiega lahingusse
kusagil siin.
Läheb madinaks.
Tead, Henry…
Mõnikord tahaksin mugavasti ajakirja Atlantic toimetuses istuda
ja noorpoeete nõustada.
Lindude elust kirjutamine jätab praegu paradiisi mulje.
Sõda on põrgu.
Olen sama meelt, kolonel.
Aga minu küsimus on, mida meie mehed lahingu saabudes tegema peaksid.
Te drillisite ja testisite neid,
riietasite nad sõduriteks, aga relvi pole te neile andnud.
Kas nad võtavad rivvi ja saavad kahurilihana hukka?
Kindral Saxton käskis meestel barrikaade tugevdada.
Täie austuse juures, kolonel, tundub, et tõelised barrikaadid on selles toas.
Sõdurid saavad relvad kohe, kui Lincoln heakskiidu annab.
Aga kui seda päeva ei tule?
Tuleb küll! Tuleb!
Aga kui me ülepeakaela tormame,
võime võidetud maa jälle kaotada.
Sa ei mõista, kui pingsalt mind jälgitakse
selle rügemendi moodustamisel.
Ma istutan justkui seemet, mis tahab juurduda,
aga seda sikutatakse välja, et näha, kas kasvab juba.
Üks väike viga võib meid ajas sada aastat tagasi paisata.
Sa ei kujuta ette… - Kujutan küll, söör.
Ma usun… Ma kogen seda iga kuradi päev.
Mida ma teha saan?
Kas annan relvad kätte presidendi käsku eirates?
See kõlab igatahes radikaalse aktivisti moodi.
Noh…
Ma ei saa seda teha.
Selge.
Aga…
Kui keegi tahaks neile meestele relvi anda, võin öelda, mida teha.
Ta võiks…
lõigata vahelt uute vintpüsside saadetise, mida täna siia oodatakse.
Ta võiks öelda Charlestoni vabriku kutsarile,
et on minu käsul saadetud vahendaja.
Need vabrikutöölised ei tea sõjaväe reeglitest midagi ja usuksid seda meest.
Terve vankritäis vintpüsse
antaks talle niisama lihtsalt üle.
Kolonel Higginson?
Jah.
Mida mu magamistoaga tehti?
See pole minu lapitekk.
Väga põhjalik meetodnäitlemine.
Kas õppisid New Yorgis Strasbergi käe all? Kuulsin, et ta vihkab naisi.
Tapeet on luitunud
ja see maal ei käi sinna.
Aga laud on õiges kohas.
Jah, otse edelapoolse akna all.
Vau. Olgu.
Lihtsalt istud maha nagu omanik.
Sedasi suhtlen ma Emily hingega.
Naljakas. Täna on raske ühendust saada. - Ma olen siinsamas, nii et…
Sellest on ehk abi.
Mis see on? - „Emily Dickinsoni luuletused“.
Täielik kogu avaldati alles tänavu.
EMILY DICKINSONI LUULETUSED
Ma käskisin sul mu luuletused pärast mu surma ära põletada.
Ma teadsin, et sa ei tahtnud seda. Ma ei laseks kõigil oma õde unustada.
Ja näe, tulevikus oled sa päriselt kuulus.
Mitte väga kuulus.
Pigem kohalik legend.
Veider ja tundmatu naispoeet, kellel oli kurb ja õnnetu elu.
Pole tõsi.
Enamik inimesi ei hooli 20. sajandil Emily Dickinsonist.
Nad jätaksid tema luuletused heameelega pööningule tolmu koguma.
Aga mina hoolin. Ma tunnen temaga sugulust.
Temal oli tohutu depressioon. Minul on tohutu depressioon.
Ei olnud. Mul pole.
Tead, et ta veetis terve elu üksinda?
Mis mõttes üksinda?
Ta oli neitsi. Õnnetu ja kuivale jäetud vanatüdruk.
Ta ei abiellunud, ei leidnud armastust. Istus kogu aeg oma toas.
Emily Dickinson kandis kogu aeg valgeid riideid ja nuttis.
Pole tõsi. Ta ei kanna peaaegu kunagi valgeid riideid.
Emily Dickinsonil pole depressiooni. Ta ei taha surra.
Ta tahab elada ja otsib maailmaga oma sõnade kaudu sidet.
Mina ütleksin, et ta suri üksinda oma magamistoas.
Olgu. Mina olen Emily Dickinson ja usun, et tean, mida Emily Dickinson tunneb.
Sinu pühendumine mäepäeva rollile on pisut hirmutav.
Kust sa infot saad?
See on üldteada.
Dickinson oli esimene kurb tüdruk.
Tema elu oli nii kohutav.
Tal olevat olnud armusuhe mehega,
oli ta järele hull, aga vastu teda ei armastatud.
Issand jumal.
Mehega. On see tõsi? - Ei.
Ei, see… - Jah, tal oli mees,
aga keegi ei tea, kes, ja vastuarmastust polnud.
Seega võib eeldada, et ta tahtis ennast tappa.
Kahtlemata üritaski.
Täpselt nagu mina, kui jalgu lõikusin ja ema unerohtu võtsin.
Võeh. - Olgu.
Ma ei üritanud ennast tappa. Ma ei teeks seda iial.
Ja ma ei armastanud meest.
Emily. Kas see oli George? - Ei.
Frazar? - Ei!
Ega ometi… Toshiaki?
Lavinia, ma pole oma elus ühtegi meest armastanud.
Sul võib õigus olla.
Mõne aasta eest ilmus raamat, mis tekitas nii suure skandaali,
et peaaegu ei ilmunudki.
Sest selle raamatu autor väitis, et Emily Dickinson oli lesbi.
Kes? - Lesbi.
Ei, ta oli ameeriklane.
Mida?
Ma räägin seksist, tibuke.
Ta oli homoseksuaalne naine, naistearmastaja.
Kindlasti olete sellega kursis. Käite ju Smithi kolledžis.
Emily, kas… see on tõsi?
Ma…
Issand jumal. Kes?
Vabandust, vahetame teemat. Miks me tema eraelust räägime?
Keskenduks tema luulele.
Arvad, et neid saab lahutada?
Kust luule sinu arust tuleb?
Eks ikka kirest, ihast, kõige pimedamast sügavusest.
Mina usun, et Dantel oli õigus.
Luule kirjutamiseks pead olema valmis alla põrgusse minema.
Sinu energia on nii pöörane ja seda ütleb Emily Dickinson.
„Ma unes nägin, et mind voodisse nõidusid“…
Olgu.
…„Ja kuutõbiseks mind laulsid, hulluks suudlesid.
(Mu fantaasia vili ilmselt oled.)
Jumal taevast variseb, kustub põrgutuli:
Väljuvad seerav ja Saatana mehed:
Ma silmad sulgen ja surnult variseb kogu ilm.“
Lahe. Läheme nüüd. Loodetavasti tagasi 1862. aastasse.
Jah, tulevik polnud selline, nagu ootasime.
Tulevik?
Kas te ei tea?
Naistel polegi tulevikku.
Vinnie? - Jah?
Kuidas me koju saame?
Uskumatult imelik tunne. - See tähendab, et mõjub.
Tõenäosus, et ma voodist tõusen,
vajus just nullist hulk maad allapoole.
Mind tuleb siit kirstus välja vedada.
Kirstus. - Veel üks kõhv.
Ei, otsas. Tõmbasime kõik ära. - Ei, ei.
Ma vajan seda. - Kõik on otsas.
Milline nälg.
Mine süüa tegema. - Ei, mine tee ise.
Ei lähe. - Kõht on tühi.
Ja ma olen mees.
Ja ma ei oska süüa teha.
See kraam ei meeldi mulle.
Kanep või? Miks mitte?
Sest enne olin lihtsalt kurb.
Aga nüüd olen kurb ja näljane, pea pööritab
ja paranoia tikub peale.
Sinust õhkub küll midagi hirmus morni.
Palun jäta mind jälle üksi.
Ja loe all köögis lusikad üle. Maggiet ei maksa usaldada.
Ma teen väikese uinaku.
Selle terviseks.
See on täitsa pael, mees.
Tegelikult… Ma hoolin oma lapsest.
Ma tahan teda süles hoida.
Ma tahan teda kasvatada.
Tahan teda nuusutada.
Ma ei tunnegi teda veel,
aga nüüd juhtus see jama.
Nii et nüüd on nagu mida?
Ma pean nüüd surema minema?
Ei pea, kui ei taha.
Pean ikka küll.
Sain sõjaväekutse.
See on nagu seaduslik värk.
Ma olen jurist ja tean neid asju.
Täpselt. Sa oled jurist ja juristi poeg.
No kuule. Sa oled rikas.
Rikkad teevad, mida tahavad.
See on Ameerika Ühendriikide tähtsaim seadus.
Ma ei tea, mees. Olen nimekirjas.
Olgu. Sa maksad kellelegi, kes kasutab sinu nime.
Kas sedasi saab?
Igast olukorrast vingerdab välja, kui maksta.
Jah, aga kellele maksta?
Ükskõik kellele.
Temale.
Või talle.
Veel üks ring, poisid? - Vala topelt.
Tema lunib alati jotsi.
Sõjaväest viilimise hind on 500 taala. Talle on see miljon.
Kindlasti on kohe valmis.
Ei, ma ei saaks.
Nojah.
Tellime juurde ja vaatame, kas muudad meelt.
Vähemasti ei saja enam.
Ma ei pane ilma tähelegi.
Päike, vihm, lumi. Minul pole mingit vahet.
Postitöötaja ei tohi ilmast välja teha.
See kõik käib asja juurde.
Äike, kuumalained, rahe.
Need ei takista mind. Mina viin oma kirjad alati kohale.
Imetlusväärne.
Vabandust, ei tahtnud tüüdata.
Mida? Ei. - Ma tean, et kõiki ei huvita
postisüsteemi toimimine nii nagu mind.
Ei, ei, ma armastan USA postiametit.
Lihtsalt… See…
Tead mis? Olen pisut väsinud.
Kujutan ette.
Seda kõike ihuüksi teha. - Pole midagi hullu.
Kasvatad last.
Hoiad oma äri vee peal.
Sa oled tugev naine, Betty.
Aga me elame ohtlikul ajal.
Ja isegi tugeval naisel oleks meest kaitseks vaja.
Ma kaitsen ennast ise.
Ja mis Helenisse puutub,
ma pole veel kaotanud lootust, et ta isa võib tagasi tulla.
Beaufortist tagasi?
Väheusutav. - Kust?
Henry on Lõuna-Carolinas Beaufortis.
Arvasin, et tead. - Ei.
Ei, sa tead väga hästi, et ma pole mitu kuud temalt kirju saanud.
Aga sina? - Mitte otse. Aga jutud levivad.
Ta on seal juba mõnda aega Lõuna-Carolina Vabatahtlike juures olnud.
See on osa Port Royali eksperimendist.
Kujuta ette.
Must mees on Uniooni armeesse värvatud, õpib võitlema.
Henry on nüüd sõdur?
Seda ma kuulsin.
Ja ära pane pahaks,
aga tema šansid siia eluga tagasi jõuda on sama suured kui…
noh…
sama suured kui kilose paki kohaletoimetamine vaid 5-sendise margiga.
Tore.
Täna hommikul olime olevikus jännis, nüüd aga tulevikus plindris.
Olgu, aga kuni me siin oleme…
Ma pean küsima. - Mida?
Kas see on tõsi,
mida ta rääkis sellest, et armastad teisi naisi?
See on Sue.
Alati on Sue olnud. Ma armastan Sued.
Ma vist teadsin seda.
Aga vahet pole, ma rikkusin kõik ära.
Mis mõttes rikkusid ära?
Ma ei tea.
Küllap on mul vahel lihtsam armunud olla
luuletusi kirjutades ja raskem, kui ma tegelikult, tead, ei ole.
Tead, mida mina arvan?
Minu arust on sul uskumatult vedanud,
et saad veeta elu inimesega, keda tõeliselt armastad.
Ma oleksin nii õnnelik, kui minul midagi sellist oleks.
Ja kui see inimene oleks elus, siin olevikus praegu koos minuga…
ma jookseksin ta embusesse ega laseks teda enam lahti.
Kurat, Vinnie, sul on õigus.
Miks ma tahtsin tulevikku tulla?
Mul oli olevikus kõik olemas.
Mul oli Sue.
Issand. Oleme tagasi!
Me pole enam tulevikus. - Millest sa räägid?
Me käisime tulevikus.
Ma käisin kemmergus ema siibrit tühjendamas,
sest mu elu on õudukas.
Siis tulin lehtlasse ja hakkasin nutma.
Ja sina tulid ja hakkasid Suest pläkutama
ja meil oli päris tore jutuajamine.
Minu fantaasia tõesti lendab.
Seda ma just ütlesingi, Emily.
Tõeline armastus pole fantaasiates.
See on siinsamas,
selles jubedas kohas, mida me kutsume reaalsuseks.
Näe, George tuleb.
George, mis toimub?
George, oled kombes? Mis viga?
Frazar.
Frazar Stearns? - Jah, Frazar. Ta…
Teda tulistati. - Tulistati?
Põhja-Carolinas New Berni lahingus.
Frazar sai surma.
Ma siiski nägin tulevikku.
Tõlkinud Janno Buschmann