Det är verkligen fint att vi gör
de här sypaketen åt soldaterna.
Vi ger dem redskapen de behöver
för att sy ihop sina trasiga uniformer.
Ja.
Fast ibland kan saker inte lagas.
Ibland måste ett ben amputeras.
Skäras rätt av för att rädda resten av kroppen.
Och sen tar man sig vidare. Man går vidare utan ett ben,
och låtsas att man aldrig har haft två ben.
De kallas husmorspaket, Emily.
Om jag bara hade en make att ta hand om.
Husmorspaketen skulle kännas mycket mer äkta
om jag verkligen var nåns fru.
För min egen del
är jag tacksam för att ni båda flickor är kvar i huset,
nu när jag har övergetts av min son
och troligen aldrig får möta mitt eget barnbarn.
Det är ofattbart hur Austin behandlar oss. Att han kan vara så grym.
Och Sue gör det inte lättare.
Verkligen inte. Eller har hon sagt nåt till dig, Emily?
Nej, hon pratar inte med mig.
Det känns konstigt att inte se dem på flera dagar.
Austin och Sue bor i grannhuset, men de känns så väldigt långt borta.
Ja, det är hemskt.
Men vi måste bara acceptera att det här är vår familj nu, mamma.
Vi är som soldaten som mister en lem.
Vi kommer att gå stärkta ur det här.
Jag hoppas det.
Men jag är inte säker.
Men jag vet.
Vi får inte ge upp hoppet. Hoppet är allt vi har.
Även när allt känns mörkt, är det inte galet att bära hopp.
Mina damer, sätt er i droskan. Vi ska åka till dårhuset.
Ursäkta?
Ja. Idag gör familjen Dickinson
en familjeresa till en fin ny institution
som preliminärt har erbjudit mig en prestigefull post som förtroendeman.
Northamptons sinnessjukhus för kvinnor.
Det där är ju hemska platser.
Bara vi kommer ut ur huset, så. Jag är nere och behöver omväxling.
Du ser.
Pappa, ska du bli förtroendeman? Så roligt.
Jag är glad att du ser möjligheten här, Emily.
Du har säkert hört mig säga
att kvinnors psykiska hälsa ligger mig varmt om hjärtat.
Det har jag aldrig hört.
Det här är perfekt möjlighet för mig att befästa mitt eftermäle.
När jag får den här posten
kommer staden att minnas
att namnet Dickinson bör nämnas med respekt.
Det låter bra, pappa.
Det är bra.
Och posten är så gott som min, förutsatt att vi gör ett bra intryck.
De vill att deras styrelsemedlemmar kommer från moraliskt högtstående familjer,
och chefsläkaren bad personligen
att ni alla skulle följa med.
Så, mina damer, till droskan!
Ja! En dagsemester.
Jag hämtar våra hättor.
Tack.
Pappa, vi ska ordna den där posten åt dig.
Vad du än behöver, lita på mig.
Jag hämtar hästarna. Var klara om tio minuter.
Emily, det är nåt lurt med det här.
Vad menar du?
Är det inte uppenbart?
Din far vill få mig inlåst på sinnessjukhuset.
Mamma, vad pratar du om?
Det är en gammal, invand metod.
Trött på frun? Känns äktenskapet trist?
Drack hon för mycket på din födelsedag,
tog på sig bröllopsklänningen och föll i trappan?
Säg att hon är galen och lås in henne.
Sluta. Så skulle pappa aldrig göra.
Din far är väldigt konventionell.
Och ärligt talat gjorde jag bort mig rejält.
Mamma, du måste följa med.
Pappa säger det inte, men han behöver oss mer än nånsin.
Okej, lyssna på mig.
Jag lovar att inte lämna sinnessjukhuset utan dig.
-Svär du? -Ja.
Nu sätter vi oss i droskan.
Kom! Det är en härlig vårdag!
Håll dig nära, Emily. Mycket nära.
Varsågod.
Upp med hakan. Det är chefsläkaren.
-Le, allihop. -Okej.
Edward Dickinson, vilken ära att träffa er.
God dag, doktorn. Nej, äran är min.
Nej då. Jag är en stor beundrare.
Er essä "Kvinnans rätta plats" ligger ständigt på mitt nattygsbord.
Ni är alltför vänlig.
Jag ser att ni tog med kvinnorna i familjen.
Ja. Det här är min fru, Emily.
-Och min dotter, Emily. -God dag.
Och det här är…
-…min andra dotter. -Lavinia.
De ser fram emot visningen. Eller hur, flickor?
Jag är exciterad, fast på ett sunt sätt.
Doktorn, vilka fina blommor ni har satt här ute.
Våren är så härlig, eller hur?
Blommorna återvänder som gamla vänner. Vi vet inte att vi har saknat dem.
Ni har säkert händerna fulla med den här.
Nej, då. Men vår Emily är unik.
Det märks.
Jag helt enkelt älskar blommor.
Jag gillar blommor helt normalt mycket.
Jaha. Ska vi börja visningen, då?
Ja, det här ska bli roligt.
Kom nu.
kära Vän…
…kriget känns som en förtäckt plats.
"Förtäckt."
Det perfekta ordet.
Ville ni träffa mig, överste?
Ja, ja! Min broder. Kom in.
Hur mås det idag, broder?
Bara bra. Jag skulle just inleda min lektion med mannarna,
men så kallades jag in hit.
Kan vi säga "inbjöds" istället för "kallades"?
Så att du inte känner dig tvingad.
-Hålla det fritt. -Nåväl.
Vad har hänt?
Jag behöver din hjälp med nånting.
Nåt som inte ingår i undervisningen.
Har du tid? Eller är du fullbokad?
Det beror väl på vad det är.
Okej.
Så här är det.
Soldaterna ska genomgå uniforminspektion.
Uniforminspektion? De har ju knappt uniformer.
Jag vet. Det är rena larvet.
Men det är ett sätt att påverka.
Påverka?
För att äntligen få mannarna erkända och godkända som nordstatssoldater.
Ju mer general Saxton ser
First South Carolina Volunteers som ett riktigt regemente,
desto mer press kan han sätta på det högre kommandot.
Ända upp till Lincoln själv.
En inspektion kan göra hela skillnaden.
Därför är det livsviktigt att mannarna tar det på allvar.
De måste vara rena, skärpta och redo.
Jag kommer och gör inspektionen i eftermiddag.
Okej.
Förstått.
Jag ska försöka hjälpa till.
Ja, för fan.
Processen fungerar.
Jag känner det.
Det här är vårt sällskapsrum.
Här får våra flickor bästa tänkbara vård, som ni lär märka.
Vi är mycket progressiva gällande psykisk sjukdom,
vilket inbegriper alla nutida kvinnliga sjukdomar
alltifrån utmattning, överutbildning, menstruation, lättja, vara ogift…
Är det en psykisk sjukdom att vara ogift?
Ja, det stämmer nog.
…till akut mani, kronisk mani, nymfomani och melankoli.
Vanligen kallat sorg.
Ja, mrs Dickinson sörjde nyligen djupt
sin systers död.
Edward, det gjorde jag inte alls! Du ljuger!
Skulle jag sörja min enda syster? Knappast!
Jag har glömt henne. Skönt att hon är död.
Följ med här.
Hörde ni?
Hörde vad, kära du?
Jag kanske inbillade mig.
Händer det ofta att du inbillar dig saker?
Ja, Emily har livlig fantasi. Det är en begåvning hon har.
Intressant.
Vi går vidare.
Det är nåt konstigt med stället.
Emily, kan du inte bara njuta av en kul familjeutflykt?
Du ville ju hjälpa pappa att göra ett gott intryck.
Ja. Men pappa förtjänar att få veta
att det pågår nåt skumt här.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Doktorn, vart leder den dörren?
Den leder till ett annat rum.
Jaha. Vad för slags rum?
Bara ett rum för patienter som behöver lite mer avskildhet.
Nog kan du väl förstå det, Emily?
Hon har alltid haft smak för avskildhet.
Jaså, minsann?
Edward, jag skulle vilja prata med er i enrum om en sak.
Gärna det.
Och damerna?
Ingen fara. Vi håller ögonen på dem.
Det finns bevakande ögon överallt.
Jag bara undrar, brukar ni gravera in namn i byggnaden?
Vänta. Vart tog mamma vägen?
Kära nån. Vilket trevligt rum.
Kan jag hjälpa er?
Jag ber om ursäkt.
-Jag ville inte störa… -Skojar du?
Inget stör mig här. Jag har aldrig känt mig så avslappnad.
Verkligen?
Ingenstans i världen blir en kvinna så väl behandlad
som på ett sinnessjukhus.
Personalen lagar mat och städar och puffar upp mina kuddar.
Rena himmelriket.
Tapeten. Det är folk i tapeten, doktorn!
Han är bra med patienterna, han.
Vänta.
Så du är inte…
Galen?
Nix. Inte mer än du.
Jag är bara här för välbehövlig vila och avkoppling.
Så du vilar hela dagarna och ingen begär nåt av dig?
Just det.
Doktorn. Doktorn!
Det är nåt konstigt med tapeten!
Hallå! Det där är min grej. Imitera mig inte.
Leta efter mamma. Jag ska se vad som finns här inne.
Oj, intressant.
Jag menar, om det inte var så skrämmande.
Alltså, mamma, om du inte är här ute
så anmäler jag dig saknad i receptionen.
Hej. Har du sett en kvinna i…
Förlåt. Jag ska lämna dig åt dina känslor.
Det gör inget. Jag vill gärna ha sällskap.
Jag heter Florence.
Säkert? Jag vill inte störa.
Nej, då. Jag gråter jämt. Min diagnos är överdriven sorg.
Jag kan inte sluta gråta.
Det låter som ett bra sätt att släppa ut sorgen.
Jag miste min älskade i kriget för två månader sen,
och har varit så här ända sen dess.
Du känner inte mig, men tro mig när jag säger
att jag förstår fullkomligt vad du går igenom.
Jag föreställer mig hans kropp liggande kall på slagfältet.
Hans armar som brukade omfamna mig.
-Hans läppar som brukade kyssa mig. -Ja.
Och jösses, hans hår. Han hade så fint hår.
Vad hette han?
Det finaste namnet i världen.
Joseph Lyman.
Var Joseph din älskade?
Jag borde ha gift mig med honom när jag hade chansen.
Friade han till dig?
På sätt och vis.
Vadå?
Fast jag älskade Joseph av hela min själ…
Ja.
…har hans hjärta alltid tillhört en annan.
Vem då? Den skiten. Abigail? Virginia?
Nej. Nån hönshjärna från Amherst.
Han kallade henne bara Vinnie.
Verkligen?
Så hemskt.
Jag vet.
Hur som helst är han död.
Herregud.
Ja, det är han.
Vad gör du?
Jag gör om på kontoret.
Som du kanske minns ska jag starta egen juristbyrå.
Jag visste inte att du menade allvar.
Jo. Jag har namnet klart och allting.
"Panache."
Inget "Esquire" och inget "& Son".
Bara "Panache".
Så, ja, nog menar jag allvar.
Då menar du väl också allvar med skilsmässan
och att begära vårdnaden om vårt barn?
Ja.
Jag ska bara lösa formaliteterna.
Jag ser helst att du inte gör det.
Jag vill inte att du lämnar mig, Austin.
Varför skulle jag stanna?
Jag har tänkt. Vårt äktenskap är otraditionellt.
En underdrift.
Så vi kanske borde vara otraditionella föräldrar.
Vad menar du?
Jag vill att du uppfostrar det här barnet med mig.
Jag vill inte att du ska vara en kylig, avlägsen far som min.
Det har tagit tid för mig att inse det,
men jag hoppas att du tror mig nu och ger oss en chans.
Tack.
Gärna för mig.
Tja, det finns en liten pojke utan namn som behöver rena blöjor.
Sätt igång.
Dickinson.
Som en presumtiv förtroendeman…
…har ni väl respekt för min åsikt som läkare?
Självklart, doktorn.
Då måste ni lita på min diagnos som läkare,
som säger att er dotter Emily…
…är galen.
Hon är inte galen.
Nej. Hon är en poet.
Kära nån. Förstår ni inte vad som händer här?
När en familjemedlem är psykiskt sjuk,
påverkas hela familjen.
Låt henne vara här en tid.
Och genomgå några av våra… progressiva behandlingar.
Trots allt
driver vi det bästa sinnessjukhuset för kvinnor på östkusten.
Ni behöver bara skriva in henne här.
Ett steg till, så sticker jag den här i min aorta!
Aortan sitter i bröstet.
Bra att veta.
Är det där Abby?
För sista gången, jag har inte gömt några piller under tungan.
Abby.
Vänta, Emily Dickinson?
Kommer min bästa vän på besök? Jag är rörd!
Abby, vad gör du här? Hur mår du?
Jag mår utmärkt! Frånsett att jag inte kan se alls.
Sköterskan tog mina glasögon. Jag var farlig för mig själv, sa hon.
Hur mår du?
Hur hamnade du här?
Hur hamnade nån av er här?
Jag tog värvning i armén, och hamnade här.
De klarade inte av mitt kön.
Min man, pastor Daniel Bliss, satte mig här.
Men det gör inget, för där är min nya pojkvän.
Varför gjorde din man så?
Det var nåt om att
jag deltog i en flaggbränning vid en suffragettdemonstration.
Han var "inte glad" åt mitt beslut och fann mig "allmänt besvärlig".
Citationstecknen är underförstådda, men du fattar.
Hur länge har du varit här?
Bra fråga.
Vi får inte hålla reda på dagarna,
eller läsa eller skriva,
och vi får inget att äta utom de här små pillren.
Men pillren är kul! Tack vare dem är det värt det.
Vi måste få ut dig härifrån. Förhållandena är vidriga här!
För att inte tala om…
…ohygieniska.
Så illa är det inte. Jag har fått vänner här!
Hej! Raring!
Hon är för härlig.
Jag ska få ut dig härifrån.
Jag ska få ut er allihop.
Min far ska få veta
vad som pågår i källaren på den här institutionen.
Det här är ett flagrant brott mot kvinnors rättigheter.
Så ska det låta!
Lyssna, mina damer. Här är planen.
Gjorde ni hemläxan igår kväll?
Jag hade svårt med min. Jag ska inte ljuga.
Ja, jag skrev en mening.
"Det här är min underbara mening."
Kolla…
-Jäklar, vad bra, Everett! -Va?
-Bra. -Utmärkt.
-Elever. -Gratulerar.
Det blir ingen lektion idag.
Istället ska vi ha en uniforminspektion.
Oj! Higginson är verkligen dristig.
Ni kan hoppa över mig.
Ännu en inspektion är omotiverad.
Nej. Higginson försäkrade mig
att om ni klarar inspektionen kanske ni äntligen får era vapen.
Men vi klarar den inte. Det gör vi aldrig.
Inte med den attityden, nej.
Nej, inte med de här slitna uniformerna.
Hälften av dem togs från döda kroppar.
Eller stals från plantagehuset.
Ska det här vara en uniform? Jag har en kofta på mig!
De ser till att vi misslyckas.
Ja. Sen använder de det som ursäkt för att inte ge oss vapen.
Nix.
Lyssna. Allihop.
Vi kan inte bara strunta i inspektionen.
Det räcker som ursäkt för att alla ska sluta tro på er.
Och vem vet?
Om ni klarar det kanske ni får era vapen ännu tidigare.
Jag är trött på "snart". Jag vill ha "nu". Jag vill nå framtiden.
I din framtid, Michael Jordan,
kommer skomakare att göra särskilda skor till din ära.
Det låter bra. Bara de passar bättre än de här.
Allt är bättre än de där.
-För fan. -Jäklar!
Hör på.
Ni ska klara den här inspektionen.
För jag ska hjälpa er.
Jaså? Hur ska du bära dig åt?
Den här uniformsjackan har för fan inga ärmar.
Lyckligtvis för er har jag en sån här.
Vad tusan är det där?
Mitt husmorspaket.
Husmors-vadå?
Nål, fingerborg, tråd i alla färger.
Ni tror väl inte att den här smakfulla kostymen
håller sig hel och fin av sig själv?
Jag lagar den varje kväll.
Jag håller mig själv fin.
Det var som tusan. Han kan verkligen sy.
-Ja. -Jag kan några trick.
Min fru Betty är New Englands bästa sömmerska.
Jag kanske har lärt mig lite av henne.
Har du en fru?
Tja, hon var min fru.
Jag vet inte riktigt vad jag ska kalla henne nu.
Är det henne du jämt skriver till på kvällarna?
Ja.
Min fru och min dotter Helen.
Jag skriver till dem, men jag skickar aldrig breven.
Jag har märkt det. Varför då?
Det kanske är bäst att de glömmer mig.
För det är inte troligt att jag får se dem igen.
Så varför röra upp deras känslor?
Det är bättre att de går vidare,
och att jag behåller mina minnen av dem…
…för mig själv.
Jäklar. Tragiskt.
Världen slet sönder min familj.
Liksom med så många andra familjer.
Tyvärr kan inte min sykunnighet laga ett trasigt samhälle eller hjärta.
Men det jag kan laga…
…är en uniform.
Se där.
Bra!
-Oj. -Wow.
Vilka fina sömmar.
Vi kanske ändå har en chans att klara inspektionen.
Jag tror på oss.
Erasmus, vad säger din vision?
Den säger: "Gör det, bara."
Okej, jag är med.
-Ny stil! -Ja!
PROVIANT
Tja…
…jag måste säga att ni ser ut som ett riktigt regemente.
Inte bara frivilliga.
Låt mig fråga er en sak.
Är ni hungriga?
Jämt. Hur så?
För ni slukade det där med hull och hår.
Lugn. Bete er normalt.
Vilket för vissa av er betyder att bete er galet.
När sköterskan kommer in med pillren, rusar vi ut.
Var redo.
Dags för medicin. Ställ upp er på led.
Ställ upp er på led, sa jag.
Och…
…spring!
en smula Galenskap om Våren Ung
är nyttigt även för en Kung.
Men Gud vare med Clownen store -
som begrundar denna scen så skön -
Hela detta Experiment i Grönt -
som om det hans eget vore!
Måste vi gå? Jag har så trevligt.
Ja, vi kanske borde stanna.
Jag skulle vilja lära känna folket i tapeten bättre.
Kanske ha tebjudning.
Nåja, tack för visningen, doktorn.
Jag hoppas verkligen att vi kan formalisera min post här.
Med all respekt kan jag nog inte erbjuda er en styrelseplats
eftersom ni inte godtar min medicinska analys av er dotter.
Vad säger ni?
Han anser att Emily bör stanna här.
Va? Emily är inte galen. Det är jag som är galen!
Lås in mig. I flera årtionden!
Jag tar blå rummet om det är ledigt.
Det här är inget nytt. Mödrar försöker ta sina döttrars plats.
En ädel uppoffring, men det går inte.
Det är Emily som behöver bli institutionaliserad.
Vänta lite. Vi pratar om henne, men var är hon?
Var är Emily?
Det här är en protest!
Ni borde skämmas.
Ni har tagit de här flickornas liv och avbrutit dem.
Men jag är också knäpp. Hjälp! Jag är nästan bindgalen.
Mamma, jag försöker leda en protest.
Ni ser själv. Protester?
Kräva rättigheter för kvinnor? Civil olydnad?
Typiska exempel på svår hjärnskada.
Ursäkta min sundhet i en galen värld.
Jag vet inte vad som farit i henne.
Pappa, du behöver veta sanningen om det här stället.
Kvinnor hålls kvar här mot deras vilja.
De blir feldiagnosticerade, misshandlade, manipulerade, övermedicinerade…
Jag gillar pillren.
-Abby, jag sköter det här. -Jag vet.
Pappa, det här är ingen progressiv institution.
Jag tvivlar faktiskt på att såna ställen finns i framtiden.
De utgör ett brott mot mänskligheten.
De kommer att ses som gamla reliker.
Edward, nog vill ni väl hjälpa er dotter?
Självklart.
Lämna då Emily här hos mig.
Troligen för resten av livet.
Ge klartecken, bara, så ordnar jag det.
-Nej, jag… -Vänta, vadå?
Pappa, vad pratar han om?
-Em. -Du kan inte lämna mig här.
Nej, pappa. Det skulle du väl inte göra?
I annat fall kan ni inte bli förtroendeman.
Nej, det skulle jag inte göra.
Doktorn, min dotter Emily hör hemma hos mig.
Om jag därmed mister posten som förtroendeman, må det vara hänt.
Vänta, så tar ni med mig hem, eller…
God eftermiddag, Freddie.
Härlig dag, eller hur? Nån post?
Varsågod, mr Dickinson.
Jag beklagar.
Beklagar vad?
INKALLELSENÄMNDEN
…INKALLAD TILL MILITÄRTJÄNST I FÖRENTA STATERNAS…
Inspektion! Giv akt.
Rätta till kragen.
Henry, du har haft gott inflytande. De ser ut som riktiga soldater.
Mina herrar, ni har klarat er första inspektion.
Jag är mycket stolt.
Jag visste att de kunde klara det.
Och precis i rättan tid.
Sir?
En bataljon sydstatssoldater är på marsch.
Kriget kommer till Beaufort, mina vänner.
Det blir våldsamheter, givetvis.
Men kanske, om vi har ett öppet sinnelag,
kanske vi också kan ägna oss åt produktiva samtal.
Tillstånd att tala, sir?
Bifalles.
-Kommer kriget, säger ni? -Ja.
Betyder det att vi får våra vapen, sir?
Jag hoppas verkligen att jag kan utverka det.
"Utverka"? Vad betyder det?
När får vi våra vapen, sir?
Jag kan inte säga exakt när.
Men…
…jag ska nu skicka av ett brev till general Saxton med krav på detta,
och så får vi… vänta och se.
Återigen, jag är så stolt över er mannar. Ni har verkligen jobbat hårt.
Jag ser er. Jag värdesätter er.
Jag tackar er.
Utgå.
Du ser vad vi menar. Inget förändras.
Han lovar hjälpa oss, men det blir inget.
Vi kommer att stå här som fånar när slaget kommer.
Vad väntar han sig att vi ska göra? Stå på led och dö?
Hallå!
Vi är i krig mot en massa rasister som lider av ekonomisk oro.
Jag behöver mitt vapen.
Ladda om.
Jag är visst rädd.
Kan vi ha en gruppkram?
-Visst. -Kom igen.
Såja. Vi hjälper dig.
Vi är i det här tillsammans.
Jag beklagar att jag lyssnade på honom.
Det är hopplöst. Vi blir aldrig riktiga soldater.
Det måste finnas ett sätt.
Ni hade rätt. Vi kan inte vänta längre.
Så vad tänker du göra?
Jag ska ställa honom mot väggen.
Tack.
Jag är glad att vi gav Abby skjuts hem.
Ja, till hennes man som satte henne där.
Pappa, jag är verkligen ledsen.
Jag ville inte att du skulle mista posten.
Åh, det är ingen fara. Den hade nog inte passat mig ändå.
Tack för att du inte lämnade mig.
Kära dotter. Inte behöver du tacka mig.
Jag står i skuld till dig.
För vad?
För att du stod vid min sida när andra inte gjorde det.
Tro inte att jag inte har märkt ditt stöd, kära flicka.
Jag är jättehungrig, är du?
Mor? Vad blir det till mat ikväll?
Mamma, vart ska du gå?
I säng. Stör mig inte.
För en kort tupplur, eller…
Tills kriget är över.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson