Det er fantastisk at vi lager sysett til soldatene.
Vi gir dem redskapene de trenger til å lappe sammen ødelagte uniformer.
Ja.
Selv om ting noen ganger ikke kan repareres.
Noen ganger må et bein amputeres.
Bare kuttet rett av for å redde resten av kroppen.
Og så går man videre uten beinet, og later som man aldri har hatt to bein.
De kalles husmorsett, Emily.
Jeg skulle ønske jeg hadde en ektemann å ta meg av.
Disse husmorsettene ville føltes mer autentiske om jeg var noens husmor.
Jeg er takknemlig nå for at ingen av dere har flyttet hjemmefra,
siden jeg er blitt forlatt av sønnen min, og neppe vil få møte barnebarnet mitt.
Jeg fatter ikke at Austin behandler oss sånn. Jeg ante ikke at han var så ond.
Og ærlig talt, Sue er ikke til hjelp.
Det skal være sikkert. Hvis hun ikke har sagt noe til deg, Emily?
Hun snakker ikke til meg.
Det er rart når det går flere dager uten å se dem.
Jeg vet at Austin og Sue er i nabohuset, men det virker lengre.
Ja, det er fryktelig.
Men vi må bare akseptere at dette er familien vår nå.
Vi er som soldaten som mistet et lem.
-Vi skal komme sterkere ut av dette. -Jeg håper det.
Men jeg er ikke sikker.
Jeg vet det.
Vi kan ikke gi opp håpet. Håp er alt vi har.
Selv når alt virker så mørkt, er det ikke galskap å ha håp.
Mine damer, la oss gå til vognen. Vi skal til galehuset.
Hva sa du?
Ja. I dag tar Dickinson-familien
en tur til en fantastisk ny institusjon
som har tilbudt meg et prestisjetungt styreverv.
Northampton Women's Lunatic Asylum.
Det er grufulle steder.
Så lenge vi kommer ut av huset, er jeg med. Jeg trenger en forandring.
Ser dere?
-Vil de ha deg i styret? Det er så kult. -Jeg er glad for at du ser mulighetene.
Dere har sikkert hørt meg si
at kvinners mentalhygiene er en viktig sak for meg.
Det har jeg aldri hørt.
Dette er en perfekt mulighet til å styrke ettermælet mitt.
Når jeg sikrer meg denne stillingen, vil byen huske
at Dickinson er et navn som skal sies med respekt.
Det høres bra ut.
Det er flott.
Og dette vervet er så godt som mitt så lenge vi gir godt inntrykk.
De vil at styremedlemmene skal komme fra gode, moralske familier,
og overlegen har bedt spesifikt om
at dere alle blir med.
Så, mine damer. Til vognen!
Ja! En "dagsferie".
Jeg skal hente hattene våre.
Takk.
Vi skal skaffe deg vervet. Uansett hva du trenger, kan du stole på meg.
Jeg skal hente hestene. Vær klare om ti.
Emily, dette lukter ikke bra.
Hva mener du?
Er det ikke åpenbart? Faren din vil stenge meg inne på asylet.
Hva snakker du om?
Det er det eldste trikset i boka. Lei av kona? Er ekteskapet kjedelig?
Hun drakk for mye på bursdagen din, kledde på seg brudekjolen og falt ned trappen?
-Si at hun er gal og lås henne inne. -Det ville pappa aldri gjort.
Faren din er veldig konvensjonell.
Og det var ikke mitt beste øyeblikk.
Du må bli med. Pappa vil aldri innrømme det, men han trenger oss.
Hør på meg.
Jeg lover at jeg ikke drar fra asylet uten deg.
-Sverger du? -Ja.
La oss gå til vognen.
Kom nå. Det er en vakker vårdag!
Hold deg nær meg, Emily.
Vær så god.
Opp med haka. Det er overlegen.
-Smil, alle sammen. -Ok.
Edward Dickinson. For en ære å møte deg.
God dag, doktor. Æren er min.
Å, nei. Jeg er en stor beundrer.
Essayet ditt "Om kvinnens rettmessige plass" ligger på nattbordet mitt.
Du er altfor vennlig.
Og jeg ser at du har tatt med kvinnene i familien.
Ja. Dette er min kone, Emily.
-Og dette er min datter, Emily. -Hei.
Og dette er…
-…min andre datter. -Lavinia.
-De gleder seg til omvisningen. -Jeg gleder meg på et helt normalt nivå.
Jeg elsker blomstene dere har plantet her.
Våren er så fantastisk, ikke sant?
Blomster er tilbake som gamle venner. Vi visste ikke at vi savnet dem.
Jeg kan tenke meg at du har hendene fulle med denne.
Å, nei. Vår Emily er bare unik.
Det virker sånn.
Jeg er bare veldig glad i blomster.
Jeg liker blomster helt normalt mye.
Ja visst. Skal vi starte omvisningen?
Ja, dette blir morsomt.
Kom igjen.
Kjære venn…
…krigen føles som et selsomt sted.
"Selsomt."
Det perfekte ordet.
-Du ville snakke med meg, oberst? -Ja! Min bror. Kom inn.
Hvordan har du det i dag, bror?
Bra. Jeg skulle til å starte undervisningen,
men så ble jeg innkalt.
Kan vi si "invitert" i stedet for "innkalt"?
Jeg vil la det være frivillig.
-La det være løst. -Ok.
Hva skjer?
Jeg trenger hjelp med noe i dag. Det er ikke akkurat undervisning.
Har du tid til det? Mulighet?
Det kommer an på hva det er.
Ja visst.
Ok, nå skal du høre.
Soldatene skal ha uniformsinspeksjon.
Uniformsinspeksjon? De har knapt uniformer som det er.
Jeg vet det. Det er noe dritt.
Men det er en del av å sy alt dette sammen.
Sy sammen?
For å få mennene godkjent som unionssoldater.
Jo mer general Saxton ser
på First South Carolina Volunteers som et legitimt regiment,
desto mer press kan han sende oppover kommandoveien.
Helt opp til Lincoln.
En inspeksjon kan bety alt.
Så det er veldig viktig at karene tar dette alvorlig.
De må se rene, ordentlige og klare ut.
Jeg skal gjøre inspeksjonen i ettermiddag.
Greit.
Det er forstått.
-Jeg skal se hva jeg kan få til. -Ja, for faen!
Denne prosessen fungerer.
Jeg kan føle det.
Og dette er storsalen vår.
Dere vil se at jentene våre får den beste omsorg.
Vi har en progressiv forståelse av mental sykdom
som dekker alle moderne kvinnelige sykdommer,
fra utmattelse, overutdannelse, menstruasjon, latskap, å være ugift…
Er det en mental sykdom å være ugift?
Nei, ja, det føles riktig.
Til akutt mani, kronisk mani, nymfomani og melankoli.
Bedre kjent som sorg.
Mrs. Dickinson her var nylig i sorg over sin søsters død.
Å, Edward. Det var jeg ikke. Din løgner!
Meg, sørge over min eneste søster? Usannsynlig.
Jeg er over henne. Godt å være kvitt den kvinnen.
Kom denne veien.
Hørte dere det?
Hva da, kjære?
Kanskje det var innbilning.
Skjer det ofte at du innbiller deg ting?
Ja. Emily har stor fantasi. Hun er begavet sånn.
Interessant.
Kom.
-Det er noe galt med dette stedet. -Kan du ikke bare nyte en familieutflukt?
Du ville jo hjelpe pappa å gjøre godt inntrykk.
Ja. Men pappa fortjener å vite det hvis det foregår noe mistenkelig her.
INGEN ADGANG
Doktor, hva er den døren til?
Den fører til et annet rom.
Ja. Hva slags rom?
Bare et rom som er for pasienter som trenger mer privatliv.
Det forstår du vel, Emily?
Hun har alltid vært glad i privatliv.
Så det har hun?
Edward, det er noe jeg vil diskutere med deg privat.
Så klart. Ja.
Og damene?
Ikke tenk på det. Vi skal holde øye med dem.
Og det er øyne overalt.
Bare av nysgjerrighet, hva er praksisen med å inngravere navn i bygningen?
Vent. Hvor ble det av mamma?
Å, kjære. Dette er et pent rom.
-Kan jeg hjelpe deg? -Unnskyld.
-Jeg mente ikke å plage… -Tøyser du?
Ingenting plager meg her. Jeg har aldri vært så avslappet.
Ja vel?
Ingen steder i verden blir en kvinne behandlet så godt som på et asyl.
De ansatte lager mat og vasker og rister putene mine.
Det er himmelrike.
Tapetet. Det er mennesker i tapetet, doktor!
Han der er god med pasientene.
Vent.
Så du er ikke…
Gal?
Nei. Ikke mer enn deg.
Jeg er her bare for etterlengtet hvile.
Så du hviler hele dagen, og ingen venter noe av deg?
Bingo.
Doktor. Doktor!
Det er noe rart med dette tapetet!
Hei! Det er mitt knep. Finn på ditt eget.
Finn mamma. Jeg vil se hva som er her inne.
Wow, kult.
Jeg mener, om det ikke var uhyggelig.
Hvis du ikke er her ute, mamma,
melder jeg deg savnet i resepsjonen.
Hei. Har du sett en dame som er…
Jeg beklager. Jeg skal la deg være i fred.
Det er greit. Jeg vil gjerne ha litt selskap.
Jeg heter Florence.
Er du sikker? Jeg vil nødig forstyrre.
Nei. Jeg gråter alltid. Jeg har diagnosen ekstrem sorg.
Jeg klarer ikke å slutte å gråte.
Det høres rensende ut, i det minste.
Jeg mistet min elskede til krigen for to måneder siden,
og jeg har vært sånn siden det.
Jeg vet at du ikke kjenner meg, men tro meg når jeg sier
at jeg vet nøyaktig hvordan du har det, som 1000 prosent.
Jeg ser for meg kroppen hans ligge kald på slagmarken.
Armene som pleide å holde rundt meg.
-Leppene som pleide å kysse meg. -Ja.
Og, herregud, håret hans. Han hadde så fint hår.
Hva het han?
Det vakreste navnet i verden.
Joseph Lyman.
Joseph var elskeren din?
Jeg skulle ha giftet meg med ham da jeg hadde sjansen.
Fridde han til deg?
På en måte.
Hva?
Selv om jeg elsket Joseph av hele mitt hjerte…
Ja.
…så tilhørte hjertet hans en annen.
Hvem var det? Den dritten. Abigail? Virginia?
Nei, det var et nek fra Amherst.
Han kalte henne bare Vinnie.
Er det sant?
Det er så fryktelig.
Ja.
Men uansett, han er død.
Å, herregud.
Ja, det er han.
Hva er det du gjør?
Jeg ommøblerer kontoret mitt.
Som du husker, skal jeg starte mitt eget advokatfirma.
Jeg skjønte ikke at du mente det.
Jo. Jeg har funnet et navn allerede.
"Panache".
Ikke noe "herr", ikke noe "og sønn".
Bare "Panache".
Så, ja. Jeg mener det seriøst.
Da mente du vel også seriøst å skille deg
og ta omsorgen for barnet vårt.
Ja.
Jeg må bare finne ut av noe av papirarbeidet.
Jeg vil foretrekke at du ikke gjør det. Jeg vil ikke at du skal forlate meg.
Hvorfor skal jeg bli?
Jeg har tenkt. Vi har et utradisjonelt ekteskap.
Det er en underdrivelse.
Så kanskje vi også skal være utradisjonelle foreldre.
Hva mener du?
Jeg vil at du skal oppdra barnet sammen med meg.
Jeg vil ikke at du skal være en kald, fjern far, som jeg hadde.
Jeg beklager at det har tatt tid å forstå det,
men jeg håper du tror meg nå og gir oss en sjanse.
Takk.
Det vil jeg gjerne.
Vel, det er en liten gutt uten navn som trenger en ren tøybleie.
Sett i gang.
Dickinson.
Som en som er interessert i et verv,
har du nok respekt for min medisinske oppfatning?
Selvfølgelig.
Da stoler du vel på min profesjonelle diagnose,
som er at din datter, Emily…
…er sinnssyk.
Hun er ikke sinnssyk.
Nei. Hun er bare en poet.
Herregud, mann. Forstår du ikke hva som skjer?
Når et familiemedlem er mentalt syk,
blir hele familien påvirket.
La henne tilbringe litt tid her. Motta noe av vår moderne behandling.
Tross alt driver vi Østkystens beste asyl for kvinner.
Du må bare legge henne inn her.
Ta ett skritt nærmere, og jeg kjører denne inn i aortaen min!
Aortaen er i brystet.
Godt å vite.
Er det Abby?
For siste gang, jeg gjemte ikke piller under tungen.
Abby.
Emily Dickinson?
Min beste venn kommer på besøk? Jeg er så rørt.
Hva gjør du her? Er alt i orden?
Jeg har det fantastisk! Bortsett fra at jeg ikke kan se.
Sykepleieren tok brillene. Hun sa at jeg var farlig for meg selv.
Hvordan har du det?
Hvordan endte du her?
Hvordan har noen av dere endt her?
Jeg ville kjempe i krigen, og de kastet meg hit. De taklet ikke kjønnet mitt.
Mannen min, pastor Daniel Bliss, sendte meg hit.
Det er greit, for det er den nye kjæresten min.
Hvorfor gjorde mannen din det?
Noe om at jeg deltok i flaggbrenning under en lokal suffragette-protest.
Han "likte ikke" avgjørelsene mine og anså meg som "generelt irriterende".
Jeg gjør anførselstegn i lufta, men det ser du ikke.
-Hvor lenge har du vært her? -Godt spørsmål.
De lar oss ikke følge med på dagene,
eller lese eller skrive
eller gir oss annet å spise enn noen små piller.
Pillene er artige. De gjør nesten at det er verdt det.
Vi må få deg ut herfra. Tilstandene her er forferdelige!
For ikke å snakke om…
…urenslige.
Det er ikke så ille. Jeg har fått venner her.
Hei, dokka!
Elsker den kjerringa.
Jeg skal få deg ut herfra.
Jeg skal få dere alle ut.
Faren min må få vite hva som foregår i kjelleren her.
Dette er et skamløst brudd på kvinners rettigheter.
Ok, nå snakker du!
Hør etter, damer. Her er planen.
Gjorde dere leksene i går?
Litt. Jeg slet med mine. Jeg vil ikke lyve.
Ja, jeg skrev en setning.
"Dette er min vidunderlige setning."
Hva…
-Dæven, Everett, det er bra! -Hva?
-Flott. -Utmerket.
-Elever. -Gratulerer.
Det blir ingen leksjon i dag.
I stedet skal vi ha uniformsinspeksjon.
Wow, Higginson er jammen frekk, hva?
-Ikke regn med meg. -Enda en inspeksjon er grunnløs.
Nei. Higginson har forsikret meg
om at hvis dere blir godkjent, kan dere kanskje få våpen.
Ja, men vi blir aldri godkjent.
Ikke med den holdningen.
-Nei, ikke med disse fillete uniformene. -Halvparten av dem er tatt av lik.
Eller stjålet fra plantasjehuset.
Hvordan er dette en uniform? Jeg har på meg en cardigan.
De vil at vi skal mislykkes.
Ja. Så bruker de fiaskoen som en unnskyldning for ikke å gi oss våpen.
Nei, broder.
Hør her. Alle sammen.
Vi kan ikke bare skofte inspeksjonen.
Det ville vært en god unnskyldning til å gi dere opp.
Og hvem vet? Hvis dere blir godkjent, får dere kanskje våpen enda tidligere.
Jeg er lei av "snart". Jeg vil ha "nå". Jeg vil til framtiden.
I framtiden, Michael Jordan, vil skomakere lage spesielle sko til ære for deg.
Det høres kult ut. Så lenge de er bedre enn disse.
Alt er bedre enn dem.
-Dæven. -Jøss.
Hør her.
Dere skal klare inspeksjonen.
For jeg skal hjelpe dere.
Ja vel? Og hvordan skal du gjøre det?
Se på denne jakken. Den har ikke ermer.
Heldigvis for dere, har jeg et av disse.
Hva i helvete er det?
Det er husmorsettet mitt.
Husmor hva?
Nål, fingerbøl og tråd i alle farger.
Dere tror vel ikke denne smakfulle dressen min holder seg selv i stand?
Jeg steller den hver kveld.
Så jeg ser flott ut.
Du snakker. Kompisen min kan sy.
-Ja. -Jeg kan noen triks.
Kona mi, Betty, er den beste sydamen i New England.
Noe av magien hennes har nok smittet.
Har du ei kone?
Hun var kona mi. Jeg vet ikke hva jeg skal kalle henne nå.
Er det henne du alltid skriver til om kvelden?
Ja.
Kona mi og dattera mi, Helen.
Jeg skriver, men jeg sender ikke brevene.
Det har jeg lagt merke til. Hvorfor det?
Jeg tror det er best om de glemmer meg.
Jeg får neppe se dem igjen.
Så hvorfor pirke i et sår som aldri kan gro?
Det er bedre for dem å gå videre, og jeg holder minnene om dem…
…for meg selv.
Det er tragisk.
Verden rev familien min fra hverandre.
Som den har gjort med så mange familier.
Og nåleferdighetene mine kan ikke reparere et knust samfunn eller et knust hjerte.
Men det jeg kan reparere…
…er en uniform.
Se på det.
Ok.
-Yo. -Wow.
Disse stingene er fine.
Kanskje vi har en sjanse til å klare inspeksjonen.
Jeg har tro på oss.
Yo, Erasmus, hva sier klarsynet ditt?
Det sier: "Just do it".
Ok, jeg er med.
-Bli ny! -Ja.
FORSYNINGER
Vel…
Jeg må si at dere ser ut som et ekte regiment.
Ikke bare en frivillig hær.
La meg spørre om noe.
Er dere sultne?
Alltid. Hvordan det?
Dere gjorde rent bord av den oppgaven.
Rolig. Oppfør dere normalt.
Som for enkelte av dere betyr som gale.
Når sykepleieren kommer med pillene, rømmer vi.
Kom igjen.
Tid for medisiner. Still dere på rekke.
Jeg sa still dere på rekke.
Og…
…gå!
Litt galskap om våren
er bra selv for kongen.
Men Gud være med klovnen
som grunner over dette skjønne,
dette enorme grønne,
som om det var hans eget!
Må vi dra? Jeg har det så hyggelig.
Ja, kanskje vi skal bli.
Jeg vil gjerne bli bedre kjent med menneskene i tapetet.
Kanskje drikke te.
Takk for omvisningen, doktor. Jeg håper vi kan formalisere vervet.
Med respekt å melde, jeg kan ikke tilby en plass i styret
når du nekter å akseptere min vurdering av datteren din.
-Hva er dette? -Han mener at Emily må bli her.
Hva? Det er ikke Emily som er gal. Det er meg!
Lås meg inne. Lås meg inne i tiår! Jeg tar det blå rommet hvis det er ledig.
Jeg har sett dette før. Mødre prøver å ta døtrenes plass.
Edelt, men jeg kan ikke tillate det. Det er Emily som må legges inn.
Alt dette snakket om henne, og hvor er hun?
Hvor er Emily?
Dette er en protest!
Skam deg.
Du har tatt disse jentenes liv og forstyrret dem.
Vel, jeg er også gal. Hjelp! Jeg er helt spinnvill.
Jeg prøver å lede en protest.
Ser du dette? Protestering?
Kreve kvinners rettigheter? Sivil ulydighet?
Dette er klare eksempler på alvorlig hjerneskade.
Beklager min forstand i en gal verden.
-Jeg vet ikke hva som går av henne. -Du må vite sannheten om dette stedet.
Kvinner blir holdt her mot sin vilje.
De er feildiagnostisert, mishandlet, manipulert, overmedisinert…
-Jeg liker pillene. -Jeg overtar nå.
Dette er ikke en progressiv institusjon.
Sånne steder vil neppe overleve i framtiden.
De er en forbrytelse mot menneskeheten. De vil bli sett på som levninger.
-Du vil vel hjelpe datteren din, Edward? -Selvsagt.
Da bør du overlate Emily til meg. Trolig for resten av livet.
Bare si ifra, så skal jeg ordne det.
-Nei, jeg… -Hva?
Hva er det han snakker om?
-Em. -Du kan ikke forlate meg her.
Nei. Det ville du da ikke gjort?
Gjør du det ikke, kan du ikke få vervet.
Nei, det ville jeg ikke.
Emily hører til hjemme hos meg.
Og om det betyr å miste styrevervet, får det så være.
Vent, tar dere meg med hjem, eller…
God ettermiddag, Freddie.
Deilig dag, ikke sant? Er det post?
Vær så god, Mr. Dickinson.
Jeg beklager.
Beklager? Hva da?
MILITÆRSJEFENS KONTOR
…INNKALT TIL MILITÆRTJENESTE…
Inspeksjon! Kompani.
Rett på kragen.
Henry, innflytelsen din er tydelig. Disse mennene ser ut som ekte soldater.
Dere har klart deres første inspeksjon.
Jeg er veldig stolt.
-Jeg visste at de kunne klare det. -Og akkurat i tide.
Sir?
En bataljon av konføderative er på marsj. Slaget kommer til Beaufort, mine venner.
Det vil selvsagt bli voldsomheter. Men kanskje, hvis vi er åpne for det,
kan vi starte en produktiv dialog.
Tillatelse til å snakke fritt, sir?
Innvilget.
-Sier du at det blir et slag? -Ja.
Betyr det at vi får våpnene våre?
Jeg håper at jeg kan arrangere det.
"Arrangere"? Hva betyr det?
Når får vi geværene våre, sir?
Jeg har ikke et nøyaktig tidspunkt. Men…
Jeg skal sende general Saxton et brev i sterke ordlag.
Og så får vi bare… vente og se.
Igjen, jeg er så stolt av dere. Dere har arbeidet så hardt.
Jeg ser dere. Jeg gjenkjenner dere.
Jeg takker dere.
Kompani. Tre av.
Skjønner du hva vi mener? Han sier han hjelper oss, men gjør det ikke.
Vi kommer til å stå her som idioter når slaget kommer.
Hva venter han at vi skal gjøre? Stille oss på rekke og dø?
Hallo!
Vi er i krig med en gjeng rasister som lider av økonomisk angst.
Jeg trenger våpenet mitt.
Lad om.
Jeg tror jeg er redd. Kan vi ta en gruppeklem?
-Absolutt. -Kom igjen.
Kom igjen. Vi har deg.
Vi er sammen om dette.
Jeg beklager at jeg hørte på ham.
Det er håpløst. Vi blir aldri ekte soldater.
Det må finnes en utvei.
Dere hadde rett. Vi kan ikke vente lenger.
Så hva vil du gjøre?
Jeg skal avsløre drittpreiket hans.
Takk.
Jeg er glad vi ga Abby skyss hjem fra asylet.
Ja, til mannen hennes, som plasserte henne der.
Jeg er lei for det.
Jeg mente ikke å koste deg styrevervet.
Alt i orden. Det virket ikke som et egnet sted.
-Takk for at du ikke forlot meg der. -Du trenger ikke å takke meg.
Jeg skyldte deg det.
For hva?
Du sto ved min side da andre valgte å la være.
Ikke tro at jeg ikke har lagt merke til støtten din.
Jeg er sulten, er du det?
Mor? Hva er på menyen i kveld?
Hvor skal du, mamma?
Til sengs. Ikke forstyrr meg.
På 20 minutter eller…
Før krigen er over.
Tekst: Evy Hvidsten