Žinokit, nuostabu, kad kareiviams darome
šiuos siuvimo rinkinukus.
Jie turės įrankius, su kuriais
galės susisiūti suplyšusias uniformas.
Taip.
Nors kartais ne viską galima susiūti.
Kartais koją reikia amputuoti.
Nupjauti tam, kad išgelbėtum likusį kūną.
Tada tu tiesiog gyveni, suprantat. Gyveni be tos kojos
ir apsimeti, kad niekada jos ir neturėjai.
Tai - namų šeimininkių rinkinukai, Emilė.
Gaila, kad neturiu tikro vyro, kuriuo rūpinčiausi.
Tada šie rinkinukai būtų tikresni,
nes aš būčiau tikra namų šeimininke.
Žinote, aš asmeniškai
net džiaugiuosi, kad jūs neišėjote iš namų,
nes mano sūnus mane paliko,
o ir anūko turbūt nebepamatysiu.
Siaubingai Ostinas su mumis elgiasi. Nemaniau, kad jis gali būt toks žiaurus.
Ir, jei atvirai, Siu nė kiek nepadeda.
Tai jau tikrai. Nebent ji tau ką nors sakė, Emilė?
Ne, su manimi ji nekalba.
Keista, kad negalime su jais matytis.
Nors Siu su Ostinu gyvena šalia, tačiau toks jausmas, kad žymiai toliau.
Taip, siaubas.
Bet mes turime susitaikyti, kad dabar mūsų šeima - tokia, mama.
Mes - it tas kareivis, netekęs kojos.
Tai mus sustiprins.
Tikiuosi.
Abėjoju.
O aš - ne.
Negalime nuleist rankų. Be vilties mums nieko nelieka.
Net kai viskas atrodo taip niūriai, nėra beprotiška turėti vilties.
Moterys, šokam į karietą. Važiuosim į bepročių namus.
Dikinson
Truputis Beprotystės Pavasarį
Nesupratau?
Taip. Šiandien Dikinsonai visa šeima
keliaus į nuostabią įstaigą,
kuri maloniai man pasiūlė prestižinį globėjo postą.
Nortamptono moterų psichiatrinė ligoninė.
Siaubinga vieta.
Jei važiuosim iš namų, aš - už. Man reikia pakeist aplinką.
Matai?
Tėti, būsi globėjas? Kaip džiugu.
Džiaugiuosi, jog vertini šią galimybę, Emilė.
NeAbėjoju, esate girdėjusios mane sakant,
jog psichinė moterų higiena man kuo nuoširdžiausiai rūpi.
Nesu to iš tavęs girdėjusi.
Tai tobula galimybė man įtvirtinti savo palikimą.
Kai tik atsidursiu šiame poste,
mūsų miestas supras,
kad Dikinsono pavardę dera tarti su pagarba.
Puikiai skamba, tėti.
Tai ir yra puiku.
O šis globėjo postas man tikrai atiteks, jei mes visi gražiai pasirodysim.
Jiems reikia, kad tarybos narių šeimos būtų doros,
o vyriausiasis gydytojas pabrėžė,
jog atvyktumėte jūs visos.
Taigi, moterys. Į karietą!
Taip! Dienos atostogos.
Einu paimti mūsų skrybėlaičių.
Ačiū.
Tėti, mes parūpinsim tau tą postą.
Gali pasikliauti manimi.
Atvarysiu karietą. Dešimt minučių.
Emilė, čia kvepia kažkuo įtartinu.
Apie ką tu?
Argi ne akivaizdu?
Tavo tėvas nori uždaryti mane tame durnyne.
Mama, ką čia šneki?
Tai - senas kaip pasaulis triukas.
Nusibodo žmona? Santuoka nebedžiugina?
Ji padaugina vyno per tavo gimtadienį
ir nusirita nuo laiptų vilkėdama vestuvinę suknelę?
Sakai, jog ji pamišo ir atsikratai jos.
Liaukis. Tėtis niekada taip nedarytų.
Tavo tėvas - itin konservatyvus, Emilė.
Pripažinkime, atrodžiau išties nekaip.
Mama, privalai važiuoti.
Tėtis to nepripažins, bet dabar jam mūsų reikia kaip niekad.
Gerai, klausyk.
Pažadu tau, kad be tavęs iš to durnyno neišvažiuosiu.
- Prisieki? - Taip.
O dabar - į karietą.
Greičiau! Lauke - nuostabus pavasaris!
Tik nepalik manęs, Emilė. Būk šalia.
Prašom.
Žvaliau, moterys. Vyriausiasis gydytojas.
- Visos šypsomės. - Taip, gerai.
Edvardas Dikinsonas. Garbė su jumis susipažinti.
Labą dieną, daktare. Ne, tai man - garbė.
O, ne. Aš - tikras jūsų gerbėjas.
Jūsų esė „Apie tinkamą moterų vietą“ - ant stalelio prie mano lovos.
Koks jūs malonus.
Matau, atvykote kartu su jūsų šeimos moterimis.
Taip. Čia - mano žmona Emilė.
- O čia - mano duktė Emilė. - Sveiki.
O čia...
- kita mano duktė. - Lavinja.
Jos džiaugiasi čia atvykusios, tiesa, merginos?
Aš sveikai ir deramai džiaugiuosi.
Daktare, kokias nuostabias gėles čia aplink pasodinote.
Pavasaris - nuostabus metų laikas, tiesa?
Gėlės grįžta kaip seni draugai, kurių nė nenutuokėme, kaip pasiilgome.
Įsivaizduoju, su ja jums nelengva.
Ne. Mūsų Emilė - unikali.
Regis, taip.
Aš tik myliu gėles.
O aš myliu gėles tik tiek, kiek yra normalu.
Taip. Eime, parodysiu jums viską.
Taip, bus smagu.
Eime.
brangus Drauge...
karas, kaip jaučiu, yra kreiva vieta.
„Kreiva“.
Tobulas žodis.
Kvietėte mane, pulkininke?
Taip, taip! Brolau mano. Užeik.
Kaip jautiesi šįryt, brolau?
Gerai. Ketinau pradėti pamoką su vyrais,
bet buvau iškviestas čia.
Galėtume sakyti „pakviestas“ vietoj „iškviestas“?
Noriu, kad turėtum laisvę rinktis.
- Nesivaržyk. - Gerai.
Tai kas yra?
Šiandien man reikia tavo pagalbos.
Tai ne visai mokytojo kompetencija.
Ar turi tam vietos širdy? Ar turi jėgų?
Nelygu kam.
Tiesa.
Štai koks reikalas.
Bus tikrinama kareivių uniforma.
Tikrinama uniforma? Kad jie beveik neturi uniformų.
Žinau. Gryna nesąmonė, jei atvirai.
Bet kitaip čia reikalai netvarkomi.
Kokie reikalai?
Kad šie vyrai taptų pripažintais ir įgaliotais Sąjungos kariais.
Jei generolui Sakstonui pasirodys,
kad pirmasis Pietų Karolinos savanorių pulkas yra tikras,
tuo svaresnį žodį jis galės tarti vadų grandinei.
Iki paties Linkolno.
Šis patikrinimas gali daug ką nulemti.
Todėl labai svarbu, kad vyrai į tai žvelgtų rimtai, supranti?
Jie turi atrodyti tvarkingai, susikaupę ir pasirengę.
Aš pats atliksiu šią patikrą po pietų.
Gerai.
Žinią supratau.
Pažiūrėsiu, kuo galiu padėti.
Taip, po galais.
Procesas pajudėjo.
Aš tai jaučiu.
Čia - didžioji mūsų salė.
Mūsų merginos sulaukia pačios šiuolaikiškiausios pagalbos.
Gydydami psichines ligas vadovaujamės progresyviausiu požiūriu.
Mes gydome visas šiuolaikines moterų ligas -
nuo išsekimo, persimokymo, menstruacijų, tinginystės, buvimo neištekėjusia...
Jei nesi ištekėjusi, vadinasi, sergi psichine liga?
Ne, taip, panašu į tiesą.
Iki ūmios manijos, chroniškos manijos, nimfomanijos ir melancholijos.
Liaudyje vadinamos sielvartu.
Žinote, ponia Dikinson neseniai labai gedėjo
savo mirusios sesers.
Edvardai, netiesa! Melagi tu!
Gedėti vienintelės savo sesers? Nieko panašaus!
Jau seniai ją pamiršau. Sėkmės tai moteriai.
Prašom čionai.
Girdėjote?
Ką, brangute?
Gal man pasigirdo.
Ir dažnai jums pasigirsta?
O, taip. Emilės vaizduotė - itin turtinga. Ji - labai talentinga šia prasme.
Įdomu.
Ateikite.
Čia kažkas negerai.
Emilė, gali pasimėgaut linksma šeimos išvyka?
Juk norėjai padėti tėčiui ir sudaryti gerą įspūdį.
Taip. Bet tėtis turi žinoti,
jei čia vyksta kažkas įtartino.
ĮEITI DRAUDŽIAMA
Daktare, o kur veda šios durys?
Į kitą kambarį.
Išties. Į kokį kambarį?
Tokį, kuris skirtas ligonėms, kurioms reikia daugiau privatumo.
Juk supranti, Emilė?
Nes ji irgi mėgsta pabūt viena.
Nejaugi?
Edvardai, norėčiau su jumis aptarti vieną reikalą akis į akį.
Žinoma.
O kaip mano moterys?
Būkit ramus. Jos - stebimos.
Čia akys yra visur.
Įdomu, koks jūsų požiūris apie pavardžių graviravimą ant pastato sienų?
Pala. Kur mama?
Vajė. Koks gražus kambarys.
Kuo galiu jums padėti?
Atleiskite.
- Nenorėjau trukdyti... - Juokaujate?
Man čia niekas netrukdo. Tokia rami niekad nesijaučiau.
Tikrai?
Niekur kitur pasaulyje su moterimi nesielgiama taip gerai,
kaip psichiatrinėje ligoninėje.
Personalas gamina maistą, viską valo, purena man pagalves.
Rojus.
Tapetai. Tapetuose - žmonės, daktare!
Puikus požiūris į ligonę.
Palaukite.
Vadinasi, jūs - ne...
Pamišusi?
Ne. Ne daugiau nei jūs.
Atvykstu čia, kai man reikia pailsėti.
Tai jūs čia ilsitės, ir niekas nieko iš jūsų nesitiki?
Bingo.
Daktare. Daktare!
Šie tapetai - kažkokie keisti!
Čia mano triukas. Susigalvok savąjį.
Eik ieškot mamos. Aš pažiūrėsiu, kas ten.
Oho, geras.
Jei nebūtų stingdančiai siaubinga.
Mama, prisiekiu, jei nerasiu tavęs čia,
pranešiu registratūroje apie tavo dingimą.
Labas. Gal matei moterį maždaug...
Atleisk. Paliksiu tave su tavo jausmais.
Nieko tokio. Mielai pasikalbėčiau su kuo nors.
Aš - Florens.
Rimtai? Nenorėčiau tau trukdyti.
Ne, aš nuolat verkiu. Man diagnozavo besaikį sielvartą.
Negaliu liautis verkusi.
Skamba katarsiškai.
Netekau savo mylimojo prieš du mėnesius,
ir negaliu sustoti nuo tada.
Suprantu, kad nepažįsti manęs, bet patikėk manim,
aš labai gerai suprantu, ką jauti. Tūkstančiu procentų.
Įsivaizduoju jo šaltą kūną mūšio lauke.
Tas rankas, kurios mane apkabindavo.
- Tas lūpas, kurios mane bučiuodavo. - Taip.
Ir, o Dieve, jo plaukus. Kokie gražūs buvo jo plaukai.
O koks buvo jo vardas?
Mieliausias iš visų.
Džozefas Laimanas.
Džozefas buvo tavo mylimasis?
Derėjo man tekėti už jo, kai dar galėjau.
Jis tau piršosi?
Lyg ir.
O kas?
Nors aš mylėjau Džozefą visa širdimi...
Taip.
...jo širdis priklausė kitai.
Kas ji tokia? Ta niekšė. Abigailė? Virdžinija?
Ne. Kažkokia karvė iš Amhersto.
Jis ją vadino tiesiog Vinė.
Rimtai?
Koks siaubas.
Taip.
Tačiau jo juk nebėra.
Dieve mano.
Taip, nebėra.
Ką čia veiki?
Pertvarkau savo kabinetą.
Jei nepamiršai, aš kuriu nuosavą firmą.
Aš nemaniau, kad tu - rimtai.
Taip. Jau išrinkau pavadinimą ir visa kita.
„Panache“.
Jokio „skvairo“, jokio „sūnaus“.
Tiesiog „Panache“.
Taigi, taip, aš - rimtai.
Vadinasi, tu taip pat rimtai nusiteikęs skirtis su manim
ir perimti mūsų vaiko globą.
Taip.
Tereikia parengti dokumentus.
Labai nenorėčiau, kad tai darytum.
Aš nenoriu, kad mane paliktum, Ostinai.
O kurių galų neturėčiau?
Aš čia pagalvojau. Mūsų santuoka - netradicinė.
Švelniai tariant.
Tai gal būkim ir netradiciniais tėvais?
Kaip tai?
Tu gali auginti mūsų vaiką kartu su manim.
Nenoriu, kad jo tėvas būtų šaltas ir neturėtų su juo ryšio, koks buvo mano.
Atleisk, kad ne iš karto tai supratau,
bet tikiuosi, kad patikėsi manimi ir suteiksi mums galimybę.
Ačiū.
Norėčiau pamėginti.
Taigi, mažam bevardžiui berniukui reikia pakeisti vystyklus.
Imkis darbo.
Dikinsonai.
Jei jus domina globėjo postas,
vadinasi, gerbiate mano, kaip daktaro, nuomonę?
Žinoma, gerbiu, daktare.
Tuomet privalote priimti mano profesionalią nuomonę,
jog jūsų duktė Emilė
yra pamišusi.
Tikrai ne.
Ne. Ji - tiesiog poetė.
Brangus Dieve, žmogau. Negi nematote, kas vyksta?
Vienas psichiškai nesveikas šeimos narys
užkrečia visą šeimą.
Tegu pasigydo pas mus.
Mes pritaikysime jai pačius šiuolaikiškiausias gydymo metodus.
Juk mūsų
psichiatrinė ligoninė - pati geriausia visoje rytinėje pakrantėje.
Jūs tik palikite ją čia.
Dar žingsnis, ir įsmeigsiu šitą sau į aortą!
Aorta - krūtinėje.
Ačiū, kad pasakei.
Ar ten - Abė?
Sakau, po liežuviu nėra jokių piliulių.
Abė.
Pala, Emilė Dikinson?
Geriausia mano draugė atėjo manęs aplankyti? Aš sujaudinta.
Abė, ką tu čia veiki? Kas tau?
Aš nuostabiai jaučiuosi! Išskyrus tai, jog beveik nieko nematau.
Seselė atėmė mano akinius. Sakė, kad jie kelia man pavojų.
Kaip tu?
Kaip tu čia atsidūrei?
Kaip jūs visos čia atsidūrėte?
Aš ėjau kariauti į karą, o jie mane uždarė čia.
Jiems nepatiko mano lytis.
O mane čia uždarė mano vyras, pastorius Danielis Blisas.
Bet viskas gerai, nes čia jau turiu kitą vaikiną.
Kodėl tavo vyras taip pasielgė?
Jis lyg ir minėjo tai,
kad vietos sufražisčių protesto metu aš sudeginau vėliavą.
Jam „nepatiko“ mano sprendimai, o aš jį „ėmiau erzinti“.
Pirštais rodai kabutes, bet nesimato.
Kiek laiko tu čia?
Geras klausimas.
Mums neleidžia skaičiuoti dienų,
ar skaityti, rašyti.
Ir valgyt nieko neduoda, išskyrus tas piliules.
Nors piliulės - smagus daiktas! Dėl jų verta pasikankinti.
Reikia tave iš čia ištraukti. Šios sąlygos - tragiškos!
Ką jau kalbėti apie
higienos stoką.
Nėr taip blogai. Aš čia susiradau draugų!
Ei! Su lėlyte!
Man ji patinka.
Aš tave iš čia išvaduosiu.
Aš jus visas išvaduosiu.
Mano tėvas turi žinoti,
kas vyksta šios ligoninės rūsyje.
Nematytas moterų teisių pažeidimas.
Štai jau kita šneka!
Moterys, paklausykite. Planas - toks.
Ar visi padarėte namų darbus?
Man nesisekė, nemeluosiu.
Taip, aš parašiau sakinį.
„Čia mano nuostabus sakinys“.
Eik...
- Velnias, Everetai, geras! - Ką?
- Gerai. - Nuostabu.
- Mokiniai. - Sveikinu.
Šiandien pamokos nebus.
Vietoj jos vyks uniformų patikrinimas.
Na, ir įžūlumas to Higinsono.
Žmogau, nemalk man šūdo.
Dar vienas patikrinimas neturi pagrindo.
Ne. Higinsonas mane patikino,
kad jei įveiksite šią patikrą, greičiausiai gausite ginklus.
Tik mes jos neįveiksime. To nebūna.
Su tokiu požiūriu - taip.
Ne, žmogau, su tokiomis nuskurusiomis uniformomis.
Pusė kurių buvo nuimtos nuo lavonų.
Arba pavogtos iš plantacijos sandėlio.
Kokia čia uniforma? Aš dėviu kardiganą!
Jie daro viską, kad mums nepavyktų.
Taip. Ir dabar mums nepavyks ir todėl neduos mums ginklų.
Ne, brolau.
Klausykite visi.
Negalime nedalyvauti patikrinime.
Tai kaip tik suteiks jiems pagrindo numoti į jus ranka.
O kas žino?
Jei įveiksite, gali būt, kad ginklus gausite greičiau.
Man jau nusibodo tas „greičiau“. Aš noriu „dabar“. Noriu į ateitį.
Tavo ateityje, Maiklai Jordanai,
kurpiai tavo garbei sius ypatingus batus.
Neblogai skamba. Tikiuosi, bus geresni nei šitie.
Bet kas bus geriau nei šitie.
- Po šimts. - Šūdas!
Klausykite.
Jūs įveiksite šią patikrą, girdite?
Nes aš jums padėsiu.
Taip? Ir kaip tu mums padėsi?
Pažiūrėk, aš net rankovių neturiu.
Jūsų laimei, turiu štai ką.
Kas čia?
Mano šeimininkės rinkinys.
Šeimininkės kas?
Adata, antpirštis, visų spalvų siūlai.
Negi manote, kad šis skoningas kostiumas
niekada neplyšta?
Aš nuolat jį tvarkau.
Kad tvarkingai atrodyčiau.
Kad mane kur skradžiai. Jis išties moka siūti.
- Aha. - Moku šį bei tą.
Mano žmona Betė - geriausia siuvėja Naujojoje Anglijoje.
Spėju, dalelytė jos talento persidavė ir man.
Turi žmoną?
Ji buvo mano žmona.
Nežinau, kaip ją dabar turėčiau vadinti.
Ar tai jai vakarais rašai?
Taip.
Savo žmonai ir dukrai Helen.
Rašau joms laiškus, kurių neišsiunčiu.
Pastebėjau. Ir kodėl gi?
Manau, kad geriau bus, jei jos mane pamirš.
Nes kažin ar mes kada pasimatysime.
Tai kam barstyti ant negyjančios žaizdos druską?
Joms bus geriau gyvent be manęs,
o aš tiesiog pasiliksiu prisiminimus
apie jas.
Prakeikimas. Tikra tragedija.
Pasaulis išardė mano šeimą.
Kaip ir daug kitų šeimų.
Ir kad ir kaip gerai mokėčiau siūti, deja, savo plyšusios širdies nesusiūsiu.
Bet galiu susiūti
šią uniformą.
Pažiūrėkite.
Geras!
Jo, kokios lygios siūlės.
Gal mums ir pavyks įveikti šį patikrinimą.
Aš tikiu mumis.
Jo, Erasmusai, ką sako tavo aiškiaregystė?
Ji sako: „Pirmyn.“
Gerai, aš - už.
- Keičiam stilių! - Taip!
Na...
Turiu pasakyti, kad atrodote kaip tikri kareiviai.
O ne savanorių armija.
Noriu jūsų paklausti.
Ar jūs išalkę, vyručiai?
Visada. O kas?
Nes viską suvalgėt ir nė trupinių nepalikot.
Ramiai. Elkitės normaliai.
Kai kurioms jūsų - taip, reikia elgtis kaip beprotėms.
Įėjus seselei su piliulėmis, visos bėgam.
Išsivaikštom.
Metas vaistams. Stokit į eilę.
Į eilę, pasakiau.
Ir...
bėgam!
Truputis Beprotystės Pavasarį
nepakenks net Karaliui.
Bet Dievas laimins Klouną -
kuris didybę visą šią -
Šį Žalumos Eksperimentą -
pasisavins sau!
Ar būtina išvykti? Man čia taip smagu.
Taip, gal pasilikim?
Mielai susipažinčiau artimiau su žmonėmis iš tapetų.
Pasivaišintumėme arbatėle.
Ačiū, kad aprodėte viską, daktare.
Tikiuosi, įforminsim globą oficialiai.
Su visa pagarba, negaliu pasiūlyti jums vietos taryboje,
jei jūs nepasitikite mano išsakyta jūsų dukters diagnoze.
Kuo?
Jis mano, kad Emilėi reikia gydytis čia.
Ką? Emilė nėra beprotė. Aš esu!
Užrakinkite mane čia ir laikykite dešimtmečiais!
Rinkčiaus mėlynąjį kambarį, jei jis laisvas.
Ne pirmas kartas. Mamos siūlosi vietoj dukterų.
Kilni auka, bet aš to neleisiu.
Emilę būtina izoliuoti nuo visuomenės.
Ei, palaukite. Kalbame apie ją, o kur ji pati?
Kur Emilė?
Tai - protestas!
Kaip jums ne gėda.
Atėmėte šių merginų laisvę ir apribojote.
Aš - irgi beprotė. Padėkite! Aš kvaištelėjau!
Mama, aš čia protestą vedu, jeigu ką.
Matote? Protestai?
Reikalavimai teisių moterims? Pilietinės riaušės?
Klasikiniai smegenų pažeidimo pavyzdžiai.
Atsiprašau už savo blaivų protą pamišusiame pasaulyje.
Nesuprantu, kas jai užėjo.
Tėti, privalai žinoti tiesą apie šią įstaigą.
Čia moterys laikomos prieš jų valią.
Joms nustatytos klaidingos diagnozės, taikomas smurtas, kemšami vaistai...
Man patinka piliulės.
- Abė, dabar leisk man. - Gerai.
Tėti, tai jokia ne progresyvi įstaiga.
Labai Abėjoju, ar ji išliks ateityje.
Tai - nusikaltimas prieš žmogiškumą.
Jas prisimins kaip atgyvenas.
Edvardai, norite padėti savo dukrai ar ne?
Žinoma, kad noriu.
Tuomet palikite Emilę čia, pas mane.
Bene visam likusiam jos gyvenimui.
Tik tarkite žodį, ir aš viską sutvarkysiu.
- Ne, aš ne... - Pala, ką?
Tėti, ką jis čia šneka?
- Emilė. - Nepalik manęs čia.
Ne, tėti. Juk tu to nepadarysi, taip?
Antraip globėju būti negalite.
Ne, negaliu.
Daktare, mano dukros vieta - namie, su manimi.
Ir jei netapsiu globėju jūsų taryboje, tebūnie.
Palaukit, ar parvešit mane namo, ar...
Laba diena, Fredi.
Graži diena, tiesa? Yra laiškų?
Prašom, pone Dikinsonai.
PONUI OSTINUI DIKINSONUI
Apgailestauju.
Dėl ko?
KARO PAJĖGŲ ADMINISTRACIJA
...ESATE ŠAUKIAMAS Į KARO TARNYBĄ...
Patikrinimas! Kuopa.
Apykaklė.
Henri, tavo įtaka matosi. Šie vyrai atrodo kaip tikri kariai.
Ponai, jūs praėjote patikrinimą.
Labai didžiuojuosi.
Žinojau, kad jiems pavyks.
Pačiu metu.
Pone?
Artinasi konfederatų batalionas.
Boforte bus mūšis, bičiuliai.
Suprantama, bus smurto.
Bet, galbūt, jei mes pasistengsime,
gal pavyks užmegzti dialogą.
Prašau leidimo kalbėti, pone.
Kalbėk.
- Sakote, bus mūšis? - Taip.
Ar tai reiškia, kad mums duos ginklų, pone?
Labai tikiuosi, kad paspartinsiu šį procesą.
Paspartinsite? Ką tai reiškia?
Kada mes gausim ginklus, pone?
Tikslaus laiko pasakyti negaliu.
Bet
tučtuojau išsiųsiu generolui Sakstonui griežtą laišką.
Tada mes pažiūrėsime.
Taigi, aš didžiuojuosi jumis, vyrai. Puikiai padirbėjote.
Aš viską matau. Aš suprantu.
Esu jums dėkingas.
Kuopa. Laisvi.
Matėte? Visąlaik tas pats.
Jis sako, kad padeda mums, bet nė velnio.
Mūšiui prasidėjus, stovėsime kaip kokie kvailiai.
Ką jis sau mano? Kad mes išsirikiuosim ir žūsim?
Ar girdi?
Mes kariaujam su krūva rasistų, apimtų ekonominio nerimo.
Man reikia ginklo.
Užtaisyt!
Man baisu.
Apsikabinkime visi.
- Žinoma. - Liaukis, žmogau.
Baik, viskas bus gerai.
Mums visiems - nekas.
Atleiskite, kad patikėjau juo.
Beviltiška, žmogau. Mes niekada netapsime tikrais kareiviais.
Turi būti kokia nors išeitis.
Jūs buvot teisūs. Ilgiau laukti negalime.
Tai ką darysi?
Aš pakalbėsiu taip, kaip jis su manim.
Ačiū.
Gerai, kad parvežėme Abę iš psichiatrinės namo.
Aha, pas vyrą, kuris ją ten pats ir uždarė.
Tėti, atleisk man.
Norėjau, kaip geriau. O tu per mane netekai posto.
Nieko tokio. Netinkamas buvo postas, šiaip jau.
Ačiū tau, kad nepalikai manęs ten.
Dukra. Nereikia man dėkoti.
Ne, tai aš tau turiu dėkoti.
Už ką?
Už tai, kad palaikei mane, kai kiti nepalaikė.
Tik nemanyk, kad tavo palaikymas lieka nepastebėtas.
Aš - alkanas, o tu?
Mama? Koks šįvakar meniu?
Mama, kur eini?
Į lovą. Ir netrukdykite man.
Kol snausi 20 minučių ar...
Kol karas baigsis.
Išvertė Egidija Namavičė