Чудесно е, че правим тези комплекти за шиене за войниците.
Така ще могат да зашиват униформите си, ако се скъсат.
Да.
Но, разбира се, някои неща не могат да се поправят.
Понякога кракът се ампутира.
Премахва се изцяло, за да се спаси тялото.
После можеш да живееш без този крак,
сякаш никога не си имал два крака.
Тези несесери са за дома.
Жалко, че няма за кого да се грижа.
Тези несесери щяха да са ми нужни,
ако бях домакиня в нечий дом.
Лично за мен
е облекчение, че никоя от вас не напусна дома ни,
понеже синът ми ме изостави
и сигурно никога няма да видя внука си.
Не е за вярване, че Остин се държа така. Не мислех, че е толкова жесток.
И да сме честни: Сю не помага.
Вярно е. Освен ако не е казала нещо на теб, Емили.
Не е. Тя не ми говори.
Странно е, че дни наред не ги виждаме.
Знам, че Остин и Сю живеят до нас, но сякаш са много далеч.
Да, ужасно е.
Но трябва да приемем, че вече това е нашето семейство.
Ние сме като войника с ампутиран крак.
Това ще ни направи по-силни.
Надявам се.
Но не съм сигурна.
Аз съм сигурна.
Не можем да се откажем от надеждата. Само тя ни остана.
Дори ако всичко тъне в мрак, не е безумие да запазиш надеждата.
Дами, хайде да се качваме в каретата. Ще посетим една лудница.
Дикинсън
МАЛКО БЕЗУМИЕ ПРЕЗ ПРОЛЕТТА
Какво каза?
Да. Днес сем. Дикинсън ще предприемат
семейно посещение на прекрасна нова институция,
която колебливо ми предложи престижна позиция в управата.
Психиатричната болница за жени в Нортхамптън.
Тези места са ужасни.
Щом ще излизаме от къщи, съгласна съм. Трябва ми промяна на обстановката.
Точно така.
Татко, ще те вземат в управата? Чудесно.
Хубаво е, че осъзнаваш възможността.
Сигурно сте ме чували да казвам,
че умственото здраве на жените е важна кауза за мен.
Не съм те чувала.
Това е чудесна възможност да затвърдя моето наследство.
Щом си осигуря тази позиция, съгражданите ни ще си спомнят,
че името Дикинсън трябва да се произнася с уважение.
Звучи хубаво, татко.
Да, чудесно е.
А позицията ми е в кърпа вързана, ако направим добро впечатление.
Държат членовете на управата да са от семейства с висок морал
и самият главен лекар специално е помолил
да дойдете с мен.
Затова, дами, към каретата!
Да! "Едночивка".
Ще донеса шапките.
Благодаря.
Татко, ще ти помогнем за позицията.
Можеш да разчиташ на мен.
Ще докарам конете. Имате 10 мин.
Емили, нещо ми намирисва.
Какво искаш да кажеш?
Не е ли очевидно?
Баща ти иска да ме затвори в лудницата.
За какво говориш?
Най-баналният номер, използван през 19. век.
Досадна жена? Скучен брак?
Тя препива на рождения ти ден и пада, облечена в сватбената си рокля?
Изкарваш я луда и я затваряш.
Стига. Татко не би го направил.
Баща ти е голям традиционалист, Емили.
Да си го кажем, не се държах добре.
Мамо, трябва да дойдеш.
Татко не би признал, но се нуждае от нас.
Добре, чуй ме.
Обещавам ти да не изляза от лудницата без теб.
Заклеваш ли се? - Да.
Да се качваме в каретата.
Хайде! Прекрасен пролетен ден е!
Не се отделяй от мен, Емили.
Заповядайте.
Хайде. Това е главният лекар.
Усмихнете се. - Добре.
Едуард Дикинсън. За мен е чест да се запознаем.
Здравейте. Удоволствието е мое.
Не. Аз съм ваш почитател.
Есето ви "Мястото на жената" стои на нощното ми шкафче.
Много сте мил.
Виждам, че сте довели жените от вашето семейство.
Да. Съпругата ми Емили.
Това е дъщеря ми Емили. - Здравейте.
А това е…
другата ми дъщеря. - Лавиния.
Дойдоха с огромно желание. Нали, дами?
Желанието ми е съвсем нормално.
Докторе, харесват ми цветята тук.
Пролетта е великолепна, нали?
Цветята се завръщат и разбираме, че са ни липсвали.
Сигурно сте доста зает покрай нея.
Не. Нашата Емили е уникална.
Личи си.
Просто много обичам цветя.
Аз обичам цветята в съвсем нормална степен.
Ще започваме ли обиколката?
Да, ще бъде забавно.
Хайде.
Скъпи Приятелю…
За мен войната е потайно място.
"Потайно".
Идеалната дума.
Искали сте да ме видите?
Да! Братко, влизай.
Как се чувстваш днес, братко?
Добре съм. Канех се да започна с урока,
но ме привикаха тук.
Нека да кажем "поканиха", а не "привикаха".
Както повече ти харесва.
Отпусни се. - Добре.
Какво става?
Имам нужда от помощта ти.
За нещо различно от преподаване.
Имаш ли време, или си зает?
Зависи за какво става въпрос.
Прав си.
Ето каква е ситуацията.
Предстои проверка на войнишките униформи.
Проверка на униформите? Не може да се каже, че имат такива.
Знам. Абсурдно е.
Но това е част от хода на промяната.
Промяната?
Към официалното признаване на тези мъже за войници на Съюза.
Като убедим ген. Сакстън,
че доброволческият полк отговаря на условията,
той ще окаже натиск върху висшестоящите.
Чак до самия Линкълн.
Проверката е много важна.
Затова е наложително хората да я приемат сериозно.
Трябва да изглеждат чисти, енергични и готови.
Ще направя проверката днес следобед.
Добре.
Разбрах посланието.
Ще се опитам да помогна.
Точно така.
Процесът е задействан.
Усещам го.
А това е голямата зала.
Ще видите, че тук жените получават най-добри грижи.
Имаме много модерни разбирания за болестите на ума,
като обхващаме всички съвременни женски заболявания,
като изтощение, прекомерно учене, менструация, мързел, безбрачие...
Безбрачието е душевна болест?
Да, има логика.
Освен това мания, хронична мания, нимфомания и меланхолия.
Общоизвестна като "скръб".
Г-жа Дикинсън наскоро бе съкрушена
заради смъртта на сестра си.
Едуард. Не е вярно! Лъжец такъв!
Скърбяла съм за единствената си сестра? Нищо подобно!
Преживях го. Бог да прости жената.
Насам, моля.
Чухте ли това?
Кое, скъпа?
Може би е само в ума ми.
Често ли се случва да ви се причуват разни неща?
Да. Емили е с богато въображение. Това е нейната голяма дарба.
Интересно.
Заповядайте.
Тук нещо не е наред.
Емили, защо не се насладиш на семейната разходка?
Щеше да помагаш на татко да го впечатли.
Да, но той заслужава да знае,
ако тук става нещо съмнително.
НЕ ВЛИЗАЙ
Докторе, къде води тази врата?
Към друга стая.
Ясно. Каква стая по-точно?
Просто стая за пациенти, за които е необходимо уединение.
Да, би трябвало да ти е ясно, Емили?
Тя винаги е обичала уединението.
Така ли?
Едуард, искам да обсъдим насаме някои бизнес въпроси.
Да, разбира се.
А дамите?
Не се притеснявайте. Някой ще ги наглежда.
Тук следим всичко.
Любопитен съм каква е политиката ви относно гравирането на имена на сградата?
Чакай. Къде отиде мама?
Боже, каква хубава стая.
Какво обичате?
Извинете ме.
Притесних ви... - Шегувате ли се?
Тук нищо не ме притеснява. Не съм била по-спокойна.
Наистина ли?
На никое друго място не се отнасят така добре с жените, както в лудницата.
Персоналът готви, чисти, разпухва възглавниците ми.
Това е раят.
Тапетът. В тапета има хора, докторе!
Страхотно отношение, няма що.
Момент.
Значи не сте...
Луда?
Не. Не съм по-луда от вас.
Тук съм, за да си почина, както трябва.
Значи цял ден си почивате и никой за нищо не ви търси?
Точно така.
Докторе. Докторе!
Има нещо странно в този тапет!
Това е моят номер. Измислете си свой.
Намери мама. Ще видя какво има вътре.
Прекрасно е.
Като изключим, че е много зловещо.
Мамо, ако не си навън,
ще те обявя за изчезнала.
Здравейте. Да сте виждали една жена, която е...
Съжалявам. Ще ви оставя да скърбите насаме.
Няма проблем. Имам нужда от компания.
Аз съм Флорънс.
Сигурна ли сте? Не искам да се натрапвам.
Постоянно рева. Диагнозата ми е прекомерна скръб.
Не мога да спра да плача.
Звучи някак пречистващо.
Загубих любимия си в битка едва преди два месеца
и оттогава съм така.
Не ме познавате, но ми повярвайте,
че знам точно какво преживявате. Разбирам напълно.
Представям си изстиналото му тяло на бойното поле.
Ръцете, които ме прегръщаха.
Устните, които ме целуваха. - Да.
И, боже, косата му. Имаше разкошна коса.
Как се казваше?
Най-сладкото име на света.
Джоузеф Лайман.
Бил е ваш любовник?
Трябваше да се омъжа за него, докато можех.
Предложи ли ви?
Донякъде.
Какво?
Въпреки че обичах Джоузеф с цялото си сърце…
Да.
…неговото принадлежеше на друга.
Коя беше тя? Копеле такова. Абигейл? Вирджиния?
Не. Някаква тъпачка от Амхърст.
Наричаше я Вини.
Наистина?
Това е ужасно.
Знам.
Но няма значение, той е мъртъв.
О, боже.
Да, мъртъв е.
Какво правиш?
Подреждам кабинета си.
Ако не си забравила, ще правя собствена фирма.
Не мислех, че говориш сериозно.
Да, вече избрах името и други неща.
"Панаш".
Без "адвокат", без "и син".
Само "Панаш".
Да, бих казал, че съм сериозен.
Тогава сигурно си сериозен и за развода ни,
и за попечителството над детето.
Да.
Само трябва да съставя документите.
Предпочитам да не го правиш.
Не искам да ме напускаш, Остин.
И защо да оставам?
Мислех си, че бракът ни не е традиционен.
Меко казано.
Затова можем да бъдем нетрадиционни родители.
Как по-точно?
Искам да отглеждаш детето заедно с мен.
Не искам да бъдеш студен, резервиран баща като моя.
Отне ми време да разбера,
но се надявам, че ще ми повярваш и ще опитаме отново.
Благодаря.
Съгласен съм.
Добре. Едно малко момченце без име се нуждае от чиста пелена.
Залавяй се.
Дикинсън.
Интересувате се от място в управата,
значи ме уважавате като лекар, нали?
Разбира се.
И бихте се доверили на диагнозата ми,
че дъщеря ви Емили…
е побъркана.
Не е побъркана.
Не. Тя е поетеса.
Боже, не виждате ли какво се случва?
Ако член от семейството е душевноболен,
това засяга цялото семейство.
Оставете я за малко тук.
Ще й приложим някои от нашите модерни лечения.
Все пак управляваме най-добрата лудница за жени на източния бряг.
Трябва ни само вашето съгласие.
Само още една стъпка и ще забия това в аортата си!
Аортата е в гръдния кош.
Добре че ми каза.
Това Аби ли е?
Повтарям, не крия хапчета под езика си.
Аби.
Емили Дикинсън?
Най-добрата ми приятелка идва да ме посети? Трогната съм!
Аби, какво правиш тук? Добре ли си?
Чувствам се чудесно! Като изключим факта, че не виждам.
Сестрата взе очилата ми. Каза, че са опасни за мен.
А ти как си?
Как се озова тук?
Как всички вие се озовахте тук?
Реших да се бия във войната и ме хвърлиха тук заради пола ми.
Съпругът ми Даниъл Блис ме вкара тук.
Но няма проблем, намерих нов приятел.
Защо го е направил?
Причината била,
че съм горила някакъв флаг на местен протест на суфражетките.
Той бил "недоволен" от решенията ми и съм била "доста дразнеща".
Слагам кавички, но няма как да ти ги покажа.
Откога си тук?
Добър въпрос.
Не ни позволяват да броим дните,
да четем, да пишем,
а за ядене ни дават само хапчета.
Но те са чудни! Всичко си струва заради тях.
Трябва да те измъкнем оттук. Условията са ужасни!
Освен това са...
нехигиенични.
Не е толкова зле. Намерих приятели!
Кукло!
Обичам я.
Ще те изведа оттук.
Ще изведа всички ви.
Баща ми ще узнае какво става в подземието на тази болница.
Това е скандално нарушаване на правата на жените.
Добре го каза!
Дами, слушайте. Ето какъв е планът.
Снощи написахте ли домашното?
Малко се затрудних. Няма да лъжа.
Да. Аз написах изречение.
"Това е моето хубаво изречение".
Хайде...
Евърет, това е чудесно! - Какво?
Добре. - Отлично.
Ученици. - Поздравления.
Днес няма да ви преподавам.
Ще имаме проверка на униформите.
Хигинсън е доста смел, нали?
Не ме пиши за тази гадост.
Безсмислено е.
Не. Хигинсън ме увери,
че ако преминете проверката, може да получите оръжия.
Няма да я преминем. Както винаги.
Не и с това отношение.
Не, човече, не и с тези дрипави униформи.
Половината са от мъртви войници.
Или откраднати от плантацията.
Това униформа ли е? То си е жилетка!
Искат да се провалим.
Да. После ще кажат, че затова не ни дават оръжия.
Не, братко.
Чуйте ме, всички.
Не може да пропуснем проверката.
Така ще дадем оправдание на всички да се откажат от вас.
А кой знае?
Ако я преминете, може да получите оръжия съвсем скоро.
Омръзна ми това "скоро." Искам да видя бъдещето.
В бъдещето, Майкъл Джордан,
обущарите ще правят обувки в твоя чест.
Впечатляващо. Дано да са по-хубави от тези.
Няма по-лоши от тях.
По дяволите. - Мамка му!
Чуйте ме.
Ще преминете проверката, разбрахте ли?
Защото аз ще ви помогна.
Така ли? И как точно ще стане?
Вижте тази куртка. Даже ръкави няма.
За ваш късмет имам ето това.
Какво е това, по дяволите?
Комплект за шев.
За какво?
Игла, напръстник, конци с всякакви цветове.
Нали не мислите, че изисканият ми костюм
сам се поддържа в този вид?
Кърпя го всяка вечер.
За да изглеждам прилично.
Не може да бъде. Нашият човек разбирал от шевове.
Да. - Знам някои тънкости.
Жена ми Бети е най-добрата шивачка в Нова Англия.
Може да съм прихванал от нейните умения.
Имаш жена?
Преди имах.
Сега не знам как да я нарека.
На нея ли пишеш вечер?
Да.
На жена ми и на дъщеря ми Хелън.
Пиша им, но не изпращам писмата.
Да, забелязах. Защо?
Мисля си, че е по-добре да ме забравят.
Най-вероятно няма да ги видя отново.
Защо да бъркам с пръст в рана, която няма да зарасне?
Трябва да продължат напред,
а аз ще запазя спомена за тях
за себе си.
По дяволите. Каква трагедия!
Животът раздели семейството ми.
Както и много други семейства.
А шивашките ми умения не могат да поправят разединено общество или разбито сърце.
Но мога да поправя друго.
Униформите.
Погледнете.
Браво!
Здрави шевове.
Може би имаме шанс да преминем проверката.
Вярвам във възможностите ни.
Еразмус, какво ще пророкуваш?
Ще кажа: "Просто го направете".
Аз ще участвам.
Пълна промяна! - Да!
ПРОВИЗИИ
И така…
Трябва да ви кажа, че изглеждате като истински полк.
Не просто доброволци.
Нека ви попитам нещо.
Гладни ли сте?
Винаги. Защо?
Защото изядохте всички за закуска.
Спокойно. Дръжте се нормално.
Тоест дръжте се откачено.
Когато сестрата дойде, изчезваме.
Разпръснете се.
Време за лекарствата. Наредете се.
Казах да се наредите.
И…
Старт!
Малко безумие през пролетта
би покорило даже краля.
Но, Боже, над глупака бди,
увлечен в тази сцена величава -
творение от зеленина -
която сякаш му принадлежи!
Трябва ли да си тръгваме? Прекарвам си чудесно.
Да, може би трябва да поостанем.
Иска ми се да опозная онези в тапета малко по-добре.
Може да пием чай.
Благодаря за обиколката.
Надявам се да оформим документите за борда.
С цялото ми уважение, не мога да ви предложа място в управата,
след като не приемате преценката ми за дъщеря ви.
За какво говори?
Иска Емили да остане тук.
Какво? Не Емили е лудата, а аз!
Приберете мен. Затворете ме за дълго!
Ако може в синята стая.
Виждал съм майки да се жертват заради дъщерите си.
Благородно, но недопустимо.
Емили е тази, която трябва да приемем тук.
Чакайте. Говорим за нея, но къде е тя?
Къде е Емили?
Това е протест!
Засрамете се.
Отнели сте живота на тези жени и сте ги подлудили.
И аз съм луда. Помощ! Побърках се напълно.
Мамо, аз протестирам.
Виждате ли? Протестира?
Иска права за жените? Не се подчинява?
Това са ясни симптоми на тежко умствено заболяване.
Проявявам здрав разум в този луд свят. - Не знам какво й става.
Татко, трябва да узнаеш истината.
Държат жените тук против волята им.
Диагнозите им са грешни. Тормозят ги, тъпчат ги с хапчета…
Обичам хапчетата.
Аби, аз ще говоря. - Добре.
Татко, това не е модерна психиатрична болница.
Едва ли подобни места ще оцелеят дълго.
Те са престъпления срещу човечеството.
Ще се считат за отживелица.
Едуард, искаш ли да помогнеш на дъщеря си? - Разбира се.
Тогава я остави тук, с мен.
Вероятно до края на живота й.
Само кажи и ще го уредя.
Не, аз... - Чакайте, какво?
Татко, за какво говори той?
Ем. - Не може да ме оставиш тук.
Не. Не би го направил, нали?
Ако откажеш, няма да влезеш в управата.
Не бих го направил.
Мястото на дъщеря ми е у дома, при мен.
Ако това значи да загубя позицията, така да бъде.
Чакайте, ще ме заведете ли у дома, или...
Добър ден, Фреди.
Хубав ден, нали? Нещо за мен?
Заповядайте, г-н Дикинсън.
Г-Н ОСТИН ДИКИНСЪН
Съжалявам.
Съжаляваш? За какво?
ВОЕННА ПОЛИЦИЯ
…ДА СЕ ЯВИ НА СЛУЖБА В АРМИЯТА НА САЩ…
Проверка! Рота.
Оправи си яката.
Хенри, влиянието ти се усеща. Тези мъже приличат на истински войници.
Преминахте успешно първата проверка.
Гордея се с вас.
Знаех, че ще успеят.
И точно навреме.
Сър?
Батальон на Конфедерацията идва насам. Боевете наближават Бюфърт.
Ще има насилие, разбира се.
Но ако сме отворени за диалог,
може да излезе нещо продуктивно.
Разрешете да се изкажа, сър.
Разрешавам.
Казвате, че предстои битка. - Да.
Това значи ли, че ще получим оръжия?
Надявам се да успея да съдействам за това.
Да съдействате? Какво значи това?
Кога ще получим оръжията си?
Не мога да кажа точно време.
Но…
Веднага ще изпратя на ген. Сакстън едно решително писмо
и след това ще чакаме и ще видим.
И да повторя, много се гордея с вас. Вложихте много труд.
Признавам заслугите ви.
Благодаря ви.
Рота, свободно.
Сега видя ли? Винаги е едно и също.
Обещава да помогне, а не го прави.
Ще стоим тук като глупаци, когато боят започне.
Какво очаква да направим? Да се строим в редица и да умрем?
Стига!
Водим война с шайка расисти, които се безпокоят за финансите си.
Трябва ми оръжие.
Презареждам.
Май съм уплашен.
Може ли да се прегърнем?
Разбира се. - Стига, човече.
Стига. Ние сме с теб.
Ще се справим заедно.
Съжалявам, че го послушах.
Няма надежда. Никога няма да станем истински войници.
Трябва да има начин.
Бяхте прави. Не може да чакаме повече.
Какво ще направиш?
Ще си поговоря с него за тези глупости.
Благодаря.
Добре че отведохме Аби от онова място.
Заведохме я при мъжа й, който я е вкарал там.
Татко, много съжалявам.
Исках да помогна, а не да загубиш позицията.
Няма проблем. Оказа се, че не е подходяща.
Благодаря, че не ме остави там. - Няма защо да ми благодариш.
Не, аз съм ти задължен. - За какво?
За това, че ме подкрепи, когато други ме изоставиха.
Не мисли, че не съм забелязал.
Умирам от глад. А ти?
Майко? Какво има за вечеря?
Мамо, къде отиваш?
Лягам си. Не ме безпокойте.
Ще дремнеш 20 минути или...
Докато войната свърши.
Превод на субтитрите Йорданка Неделчева