ПОШТА
Шановна міс Дікінсон,
Ваші вірші цілком нові й оригінальні.
«Нові й оригінальні».
Мої вірші не мертві.
Не мертві. Вони живі!
Дікінсон
Співаю від серця
Вінні! Ти не повіриш.
Я щойно отримала листа від Томаса Вентворта Гіґґінсона.
Знаєш, хто він такий?
Він геній, Вінні.
Він аболіціоніст і священник,
він пише статті в журнал Atlantic.
Він вільнодумець, Вінні, активіст,
людина, яка справді старається зробити світ кращим,
і знаєш що?
Йому сподобалися мої вірші.
Він попросив надіслати ще.
Може, я сама не піду на війну, але, навчившись у цього чоловіка,
я напишу вірші, потрібні людям.
Вірші, які допоможуть.
Чому ти мовчиш?
Точно. Ти дала обітницю мовчанки на підтримку солдатів.
Знаєш, Лавініє, ти переходиш межі
у своїх перформансах. Це вже справжній авангард.
АМГЕРСТ ЯРМАРОК КЛАПТИКОВИХ КОВДР
ЗБІР КОШТІВ ДЛЯ АРМІЇ СОЮЗУ
Будь ласка, дивіться, але не торкайтеся.
-Яка тонка робота. -Так.
Тут закодоване послання.
Стривайте. Що?
Ого. Америка як країна існує менше ста років,
а ми думаємо, що винайшли клаптикові ковдри?
Непогана реклама.
-Привіт, Емілі, Лавініє. -Привіт.
Лавінія сьогодні мовчить.
Вона дала обітницю мовчанки з поваги до наших загиблих.
Привіт, Лавініє.
Вас щось зацікавило?
Яка… Яка маленька ковдра. Для немовляти?
Так.
ВИБОРЧЕ ПРАВО ЖІНКАМ!
-Для немовляти феміністки. -А, ясно.
О боже. Дивись, які в Бетті ковдри. Розкішні.
Дякую. Я рада допомогти нашій боротьбі.
Клаптики не пасують.
Вони різних форм і розмірів. Немає симетрії.
Що це? Якась нелогічна ковдра.
У мистецтві логіка необов'язкова.
Вона геній.
-Я її куплю. -Я перша підійшла.
Дякую.
Знаєш, я прислухалася до твоєї поради.
Якої поради?
Я написала світові листа, і світ мені відповів.
От і добре.
Едварде, тобі не здається, що на нас усі витріщаються?
Ні.
Може, трохи.
Я відчуваю, що вони не раді нас бачити.
Зараз буде аукціон.
Я пожертвувала ковдру бабусі Норкросс.
Думаю, вона дорого коштує.
Стартова ціна – п'ять доларів.
Вибачте, що?
Моя мама отримала першу премію на конкурсі в Монсоні 1822 року
за цю ковдру.
Це лише стартова ціна.
Покупці визначать ціну вашої пожертви, місіс Дікінсон.
Це нечесно.
Це правила аукціонів.
П'ять доларів за сімейну реліквію? Це жахливо.
Ні.
Вибачте. Я вирішила її не продавати. Віддайте.
Я думала, ви хочете підтримати армію, місіс Дікінсон.
Авжеж хочу.
Але моя сестра щойно померла,
а на згадку про неї в мене лишилося тільки це.
Віддайте.
Якщо хочете повернути ковдру, викупіть її.
Едварде.
Так.
Викупи ковдру.
Я не витрачатиму важко зароблені гроші на ковдру,
яка лежала на горищі з часу нашого весілля, місіс Дікінсон.
Едвард! Родина – це найважливіше.
Ця ковдра – єдине, що залишилося на згадку про мою покійну сестру.
Двадцять доларів?
Предмет ваш.
Слава богу.
От морока з вами, місіс Дікінсон.
-Так. -Просто…
Дікінсон.
Конкі.
Я здивований, що ви прийшли.
Здивований? Чому?
Це важливий суспільний захід.
До того ж я скарбник коледжу.
Так, авжеж.
Але після вашого листа в редакцію
я подумав, що ви навряд чи
захочете підтримати армію Союзу.
Ітамаре, про що ви?
Про ваш лист у сьогоднішній газеті,
де ви вихваляєте гидких конфедератів і співчуваєте їм.
Я такого не писав.
Писав, зраднику!
Та годі, Джеральде.
У 1850 році, коли ви голосували за огидний Закон про рабів-утікачів…
-Починається. -…я був готовий
прийняти ваше пояснення, що це компроміс
заради підтримання крихкого миру.
Але тепер вирує війна,
наші відважні сини гинуть,
а ви маєте нахабство написати таку двозначну статтю
з проханням вислухати обидві сторони.
Боже мій, Едварде.
Ви апологет підлості. Апологет зла.
Як ви смієте?
Я написав цього листа заради брата.
Те, що він живе у Джорджії, не робить його нашим ворогом.
-Ще й як робить. -Тому це громадянська війна.
-Дякую. -Тон статті поблажливий,
а її ідея суперечить думці суспільства.
У найкращому разі ви лицемір. А в найгіршому…
Хто?
Динозавр.
Сьогодні я став на рік старший, тож, мабуть, ваша правда.
О боже. У вас сьогодні день народження? Поздоровляю!
З днем народження.
-Я й не знала. -Я його не святкую.
Він ніколи не любив святкувати день народження.
Едварде, настав час визначитися, на чиєму ви боці.
Я не можу виступати проти своїх рідних.
Тоді ви ризикуєте втратити посаду скарбника коледжу
і ще багато іншого.
Подумайте про це.
-Тату, все гаразд? -Так.
Не віриться, що містер Конкі так до тебе поставився.
-Він завжди все драматизує. -У твій день народження. Господи.
Яка різниця?
Я все одно скоро помру.
Останнім часом усе так складно.
Не можна, щоб він сумував у день народження.
А що можна зробити? Я подарувала йому ріжок для взуття.
-Я знаю. -Що?
Влаштуймо класичні співи Дікінсонів.
Емілі, чудова думка. Ми давно цього не робили.
Розпалимо камін у вітальні. Зберемося навколо фортепіано.
Заспіваємо його улюблені пісні.
Так. Ідеально.
Як у давні добрі часи,
коли ви були малі, посидимо біля каміна.
Тато любить наші співи.
Дівчата, справді, сім'я – це все, що в нас є.
Я згодна.
Тато буде радий, що ми поспіваємо в його день народження.
Вінні.
Може, ворушитимеш губами?
Так навіть краще, Лавініє.
-Але є ще одна проблема. -Яка?
Для сімейних співів потрібна вся сім'я.
Як же Остін і Сью?
Ти хочеш їх запросити?
Навіть якщо Сью не готова дати тобі потримати малюка?
Сім'я передусім. Усе просто.
Мамо, твоя правда.
Я переконаю їх прийти сьогодні. Обов'язково.
Сью!
Сью. Що таке?
Малюк цілу ніч не спав, постійно плакав,
і я така втомлена.
Я й не знала, що існує така сильна втома. Я просто…
Емілі, мабуть, я на це не здатна.
Але ж ти здатна, Сью. Ти вже це робиш.
Ти чудово піклуєшся про малюка.
Сью, а де малюк?
З Кларою й Анною.
Вони ненормальні малі піроманки,
але я більше не могла чути його криків.
Мені треба було відпочити. Це неправильно?
Ні. Авжеж правильно.
Добре.
Сью, послухай мене.
Я тебе люблю.
Цього я не очікувала.
Я люблю тебе більше за все й за всіх на землі,
пам'ятай це й ніколи не сумнівайся.
Ти маєш бути впевнена в цьому.
І якщо треба повторювати це тобі щодня,
щоб ти не забула, то я це робитиму.
Бо ти для мене все, Сью.
Емілі.
Я не можу жити без тебе,
я не можу дихати без тебе,
я не можу писати без тебе.
Чому ти так кажеш?
Я це кажу від нечистого серця.
Мені вже краще.
От і добре. Медсестра Емілі до твоїх послуг.
Дякую, сестро. Ви врятували мені життя.
Сьогодні в нас сімейний вечір співів у татів день народження.
Ти прийдеш?
Як спокусливо.
Я з радістю прийду.
Дякую, Сью.
Сім'я без тебе неповна.
Треба тільки переконати Остіна.
-Не турбуйся. Я це зроблю. -Справді?
Я все-таки його дружина. Він повинен мене слухатися.
Ти його дружина, а я твоя.
О боже. Мабуть, я йому потрібна.
-Іди. -Вибач.
Усе гаразд. До вечора.
Бувай.
МІС Е. ДІКІНСОН АМГЕРСТ, МАССАЧУСЕТС
ПОЛК. Т.В. ГІҐҐІНСОНУ БОФОРТ, ПІВДЕННА КАРОЛІНА
Вони сплять у білих кам'яних кімнатах
Їх не турбує ні ранок
Ні день
Сплять, покірно очікуючи воскресіння
У трунах, оббитих атласом Під надгробними каменями
Перш ніж почнемо, давайте познайомимося.
Назвіть свої імена, будь ласка.
І заодно трохи розкажіть про себе.
Я почну.
Мене звати Еверетт.
Я чудово знаюся на дизайні інтер'єрів.
І я не хочу говорити про своє минуле.
Я хочу поговорити про майбутнє.
Коли я зможу вибратися звідси.
Так.
-Точно. -Саме так. Амінь.
Ви завжди тут жили?
Усі тут народилися, крім Еразмуса. Ніхто не знає, звідки він.
Час – це вигадка.
Я вплутуюся в різні історії й виплутуюся з них.
Іноді я набуваю форми павука.
Ну ти й дивак.
Ясно.
А ти?
Я Стіна.
Бо я великий
і, як не дивно, маю сильний характер.
Він усіх підтримує.
Я Стіна.
-Зрозумів. -Так.
Так. А тебе як звати?
Майкл Джордан.
Майкл Рівер Джордан.
У тобі є велич, Майкл Джордан.
Колись твоя гра збиратиме стадіони.
Еразмус передбачає майбутнє.
Майбутнє й минуле пов'язані, треба тільки вміти бачити.
Це перевага чорношкірих.
Ого. Добре.
Ти. Хочеш чимось поділитися?
Мене звати Соломан.
Я працював тут на кухні і чудово знаюся на травах і спеціях.
То ти добрий кухар?
Я вбивця.
Я отрую тебе, а ти й не зрозумієш.
Я буду обережний.
Спробуй!
Ми познайомилися, і тепер…
Вивчивши літери,
ви зможете написати будь-яке слово.
Можна написати: «Де мій пістолет?»
Чувак!
Можна написати: «Якщо я піду в армію, мені дадуть зброю?»
Бум.
Я думав, ти принесеш нам зброю, бакра.
Ти ж обіцяв поговорити з Гіґґінсоном.
Обіцяв. І як пройшло?
-Ну, я його спитав. -І що він сказав?
Сказав: «Це у процесі».
«У процесі». Що це значить?
За словами Гіґґінсона,
Перший добровольчий полк Південної Кароліни – це поки що експеримент.
Експеримент.
Ви поки що офіційно не є полком.
Доки Лінкольн не підпише Прокламацію про звільнення рабів.
Ясно. І коли це станеться?
1 січня 1863 року.
Гіґґінсон думає, що це буде скоро,
але він не може озброїти вас самовільно.
Йому потрібен дозвіл генерала Сакстона,
а Сакстон чекає дозволу від самого Лінкольна.
Білі стали в чергу, щоб завадити нам.
Я б хотів вам допомогти, але моє завдання тільки навчити вас читати.
-Ми не хочемо читати. Ми хочемо битися. -Ми хочемо потрапити в майбутнє.
Скажу вам одне.
Щоб потрапити в майбутнє, треба розуміти минуле.
А це значить читати історичні джерела,
вивчати всю ту темряву,
весь біль,
усі парадокси.
Америка сама парадокс, і треба в цьому розібратися.
Якщо ви не можете протистояти темряві,
як ви будете рухатися до світла?
Цей бакра каже правду.
Так.
Навчимося читати.
Остіне, ось ти де.
Одягайся. Твій батько чекає нас у гості.
Вибач, що? Я не спілкуюся з батьком.
Знаю, але в нього день народження, сім'я влаштовує співи і…
Ти взагалі мене не слухаєш?
Я відділився від батька.
Я не прийду на його день народження. Але ти йди, якщо хочеш.
Взагалі-то, я хотів би, щоб ти пішла.
І залишила мене з малюком.
Я ніколи не був з ним наодинці. Я хотів би провести з ним вечір.
Навіщо батькові сидіти з дитиною?
Якщо не підеш, малюк все одно буде з Кларою і Анною.
Вони його глядітимуть.
Ти знову мене не слухаєш.
Я сказав, що хочу його глядіти.
Ти себе не можеш доглянути.
Що ти робив цілий день?
Мабуть, знову пив.
Ні, я не можу залишити тебе з сином.
Ти впустиш його з вікна, або станеться ще щось жахливе.
Батьки не вміють глядіти дітей, Остіне.
Тут нічого не вдієш.
У чоловіків інші ролі.
Та невже? Які?
Наприклад, воювати на війні.
Чому ти не вдягнеш форму й не виконаєш свій обов'язок?
Так роблять чоловіки.
Може, тоді батько пишався б тобою.
Моя пісня є?
Гарна пісня. «Plenty of Fish in the Sea» є?
-Так. -Розкладені по порядку?
-Так. -Добре.
Бо він чудова людина Бо він чудова людина
Едварде!
Едварде, чуєш мене?
Я чудово тебе чую.
Я мало не вмер.
Слава богу. Я вже подумала, ми тебе втратили.
Що за шум?
-Ну, це моя ідея. -Так?
Я хотіла влаштувати сімейні співи, як у давнину,
на твій день народження.
Що ж…
Я не проти музики.
Зовсім не проти.
Бо він чудова людина Бо він чудова людина
Цього не заперечує ніхто
Ми живемо у важкі й тривожні часи
Надто сумні, щоб веселитися Надто жорстокі, щоб римувати
Пісні миру Більше не звучать
Це найголовніше
Люди, яких ми вважали братами
Перетворилися на бунтівників
Тепер ми повинні їх приборкати
Бо це найголовніше
Це найголовніше
Бунтівники повинні розбігтися
Ми проженемо їх На землі й на морі
І це найголовніше
О, сонце яскраво світить
Над моїм старим домом у Кентуккі
Цього літа люди веселі
Росте кукурудза
І квітнуть луки
А пташки цілий день співають
Дівчина трясла кучерями
На всіх, хто до неї залицявся
Вона сміялася з їхніх клятв
Удаваних і щирих
І весело співала
І ні про що не турбувалася
У морі багато риби
Якої ще не спіймали
У морі багато риби
Якої ще не спіймали
Слухай пересмішника
Пересмішник і досі співає Над її могилою
Слухай пересмішника
Він і досі співає А плакуча верба гойдається
-Ура, Вінні! -Вінні! Ура! Біс!
Грай далі.
Мені це було потрібно.
Дякую.
О боже. Тепер у мене мізки не затуманені, і я…
Я хочу поділитися думками про твій вірш.
Про вірш? Який саме?
Останній, який ти мені прислала перед народженням малюка.
«Вони сплять у білих кам'яних кімнатах».
Один з тих, що я послала…
Один з тих, що ти послала кому?
Тобі. Так. Продовжуй.
Так, ну, це дивовижний вірш.
Ці образи смерті й снігу.
Це просто прекрасно, Емілі.
Але?
-Є «але»? -О ні.
Просто зауваження. Я…
Я подумала, може, без другої строфи буде краще.
Без неї?
Це лише моя думка.
Але я знаю, що моя думка для тебе важить більше, ніж будь-чия.
Час спогадів.
Едварде, поділимося найприємнішими спогадами.
У нас такі є?
Авжеж є.
Розкажи, як ви познайомилися.
Добре.
-Це було у XV столітті… -Едвард!
-…і я… -Розкажи, як це було.
Добре. Добре.
Гаразд. Ну…
Я був здоровим хлопцем, служив у силах оборони штату Массачусетс.
Ми були розташовані у Монсоні.
Моєму рідному містечку.
Якось я прийшов на лекцію з хімії в академії Монсона,
і уявляєте,
юна міс Емілі Норкросс сіла прямо переді мною.
Що? Мамо, ти була на лекції з хімії?
Запевняю вас, я прийшла лише зайняти місце для брата.
Я збиралася піти додому, коли почнеться заняття.
Однак на хімії вона залишилася, і між нами спалахнула іскра.
Він був майором, з поясом, шаблею та всім іншим.
Це кохання з першого погляду.
І тому ти три місяці не відповідала на мого листа з освіченням?
Не так довго.
Три місяці. Вона морочила мене три місяці.
-Неймовірно. -Яке було весілля?
Весілля? Зараз.
Я так нервувалася вночі перед весіллям, що не могла заснути.
Я дивилась, як горить свічка,
поки вона не згасла назавжди.
Моя сестра Лавінія, боже благослови її душу, була проти мого шлюбу.
Думала, я ще молода.
Не знала, як житиме на фермі без мене.
Вона була у справжній паніці.
На нашому весіллі цілий день плакала.
Це…
Але дивіться, як добре все склалося.
Чудове життя з Едвардом, троє гарних дітей.
Яка різниця, що я більше не бачила маму,
бо коли я змогла приїхати в Монсон
після народження дітей,
вона вже померла від жовтої лихоманки.
Солодкі спогади.
Так. Чудово.
Знаєте, я вранці бачила свою весільну сукню.
Вона була запакована разом з ковдрою бабусі Норкросс,
збирала пил.
Я пам'ятаю цю сукню.
Справді?
-Так. Іди вдягни її. -Едварде.
Едварде, перестань.
-Я в неї не влізу. -Мамо, поміряй.
Та ну, я більше не дитина-наречена,
яку ваш тато вирвав з лона сім'ї.
Для мене ти завжди будеш дитиною-нареченою.
Так, це…
Я сумую за сестрою.
Яке в нас усіх важке життя, правда?
Здається, я знаю пісню на цю тему.
То заспівай.
Зупинися на дорозі життя
І порахуй сльозини
Коли ми сумуємо
Пісня звучатиме
Завжди у наших вухах
Важкі часи, більше не повертайтеся
Поки ця пісня
Зітхання втомлених
ЛЮБІ БЕТТІ І ГЕЛЕН
Важкі часи, важкі часи
Більше не повертайтеся
Ви надовго затрималися
Біля дверей моєї хатини
О, важкі часи
Більше не повертайтеся
Коли ми шукатимемо радощів і краси
І легкої веселої музики
Це тендітні силуети
Що непритомніють біля дверей
Хоча голоси в них тихі
Їхній благальний вигляд скаже
О, важкі часи
Більше не повертайтеся
О, важкі часи
Більше не повертайтеся
Ти прийшов.
З днем народження, старий.
Дякую. Я радий, що ти прийшов на цей день народження.
Яка гарна пісня.
Так. Люблю її.
Може, колись навчите цієї пісні сина.
Тобто я з Емілі?
Ні, ти з Остіном.
Ми ділилися приємними спогадами.
До речі про спогади, я зараз повернуся.
-Куди ти? -Нагору.
Що?
Я на хвилинку.
Остіне, може, тобі вже досить?
Послухай дружину. Це правда.
Взагалі-то, я хотів сказати кілька слів, якщо ви не проти.
Вітальний тост. Так, кажи.
Не зовсім тост.
Ой, заради бога.
Ну добре. Отже,
я трохи подумав.
Це тобі не властиво.
Нікого з вас не здивує те, що я нещасний.
Авжеж, уся наша країна нещасна. Нещасна й страждає.
Іноді важко відрізнити свій біль від горя всього суспільства,
розумієте?
Та річ у тім, що мені не подобається, як склалося моє життя.
З дуже багатьох причин.
Що? «Склалося»? Ти ще молодий, сину.
Твоя правда.
Моє життя ще не скінчилося,
тому я можу його змінити.
Тобто як – змінити?
-Не думаю, що зараз час… -Дозволь сказати, Емілі.
Я прийняв кілька важливих рішень
і хочу поділитися з вами.
По-перше, я йду з юридичної компанії «Едвард Дікінсон і син».
Я хочу заснувати власну фірму.
Власну фірму?
Ти до цього ще не готовий.
І де ти знайдеш клієнтів?
Чи думаєш переманити моїх?
Взагалі-то, я вже маю кількох клієнтів,
бо спеціалізуватимуся у новій галузі права.
Вибач, якій галузі?
На розлученнях.
Я багато про це читав.
Нині існує великий попит на послуги адвокатів з питань розлучень.
Усе більше й більше шлюбів, якщо подивитися глибше,
приховують непереборні протиріччя,
як янкі й конфедерати.
Настає мить, коли вже неможливо жити разом.
А я буду в цій галузі фахівцем,
бо й сам перебував у такому шлюбі.
Я розлучуся з тобою, Сьюзан.
І отримаю повну опіку над дитиною.
Я вдягла весільну сукню. Розмір і досі мені підходить.
-Стривайте. Що сталося? -Просто…
Я серйозно. Між нами все.
Хай що між нами є чи було, це закінчилося.
Уранці ти цього й не згадаєш.
Піду нагору.
Остіне, як ти міг?
Думаю, ти знаєш, як я міг, Емілі.
Я б сказав, ти знаєш краще за всіх.
Ти п'єш без міри.
Остіне, я не дозволю тобі так поводитися.
Я не дам тобі занапастити свою долю.
Про це не турбуйся. Ти вже її занапастив.
Перестань. Перестань негайно.
Може, вдариш мене? Давай.
Удар мене так, як бив її.
Остіне.
Що?
Ми всі знали, але прикидалися, що не знаємо.
Та мене більше не цікавить, чи не ображу я цього невдаху.
-Ем. -Я не побудую для себе майбутнє,
якщо й далі брехатиму про минуле.
Я не можу змінити минуле.
Але я не відмовлюся від родини
і не відмовлюся від тебе.
Остіне, йди звідси. Тобі краще піти.
Я й сам не хочу тут бути.
Гей, послухай мене.
Що?
Ти сказав, що мені треба зробити вибір
між ним і тобою.
І знаєш що?
Я вибираю його.
Я вибираю нашого батька.
Що ж, сама винна.
Вінні. Моя люба сестро.
-Мамо? -Вінні, вибач мені…
Господи боже!
Едварде, вибач. Так.
Господи боже.
Я ні про що не шкодую.
Я тільки хотіла всіх порадувати.
Емілі, доню.
Ну добре, я порушу обітницю мовчання
і скажу, що всі у цій сім'ї божевільні.
Сью, я…
Емілі, не торкайся мене зараз.
Я знаю, як тобі гірко.
Він казав не серйозно.
-Він тебе не покине, Сью. -Емілі, мені байдужий Остін.
А ти мені не байдужа.
Поясни мені оце.
-Його звати Гіґґінсон, і… -Я знаю, хто це.
Я читала його роботи.
-Я теж маю мозок. Пам'ятаєш? -Так. Авжеж.
Але я не розумію, чому ти послала йому
той самий вірш, що й мені.
Він просив молодих письменників написати йому, я й написала.
І надіслала йому вірша «Сплять у білих кам'яних кімнатах».
Так.
«Ви знайдете час, щоб допомогти мені, як друг?
У мене є маленький нарис.
Він не займе багато місця у столі, лежатиме тихо, як миша».
«Будете моїм наставником, містере Гіґґінсон? Я боюся…»
О боже, Емілі.
У листі ти натякаєш, що зовсім безпорадна.
Що ти зовсім сама. Там навіть не згадано про мене.
-Я хотіла. Просто… -Відколи я народила дитину,
я ніби більше не існую!
Сью, будь ласка!
Знаєш що?
Ти така ж, як Остін.
Що це значить?
Ти думаєш, що борешся проти чогось, а насправді
ти просто тікаєш.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк