POSTKONTOR
Kjære Miss Dickinson.
Skrivingen din gir inntrykk av å være aldeles ny og original poesi.
"Aldeles ny og original."
Poesien min er ikke død. Den er ikke død. Den lever!
Vinnie! Vinnie! Dette vil du ikke tro.
Jeg har fått et brev fra Thomas Wentworth Higginson.
Vet du hvem han er?
Ok. Han er utrolig, Vinnie.
Han er… Han er slaverimotstander og prest, og han skriver essays for The Atlantic.
Han er fritenker, Vinnie, en aktivist.
En person som virkelig bryr seg om å gjøre verden bedre. Og gjett hva.
Han liker diktene mine.
Han ba meg sende flere.
Jeg kan ikke dra ut i krigen selv, men kanskje, ved å lære av ham,
kan jeg skrive dikt som betyr noe for folk.
Dikt som kan hjelpe.
Hvorfor sier du ikke noe?
Skjønner. Du har gitt et taushetsløfte i solidaritet med soldatene.
Du vet, Lavinia, du presser grensene
med performance art-en. Du begynner å bli avantgarde.
QUILTBASAR OG HYGIENEMARKED
TIL INNTEKT FOR UNIONSSOLDATER
Se med øynene, ikke hendene.
-Stingene er så intrikate. -Ja.
Det er sånn vi får lagt inn hemmelige meldinger.
Vent. Hva?
Wow. USA har vært et land i mindre enn 100 år,
og det tror at det oppfant quilting?
Full rulle, da.
-Hei, Emily. Hei, Lavinia. -Hei.
Lavinia snakker ikke i dag.
Hun har avgitt taushetsløfte for å ære våre falne.
Hei, Lavinia.
Ser dere noe dere liker?
Det er… veldig lite. Er det til en baby?
Ja.
STEMMERETT FOR KVINNER
-En feministisk baby. -Wow. Ok.
Å, herregud. Se på Bettys quilttepper. De er nydelige.
Takk. Glad for å samle inn penger for saken.
Disse rutene passer ikke sammen. Det er ulike størrelser. De er ikke symmetriske.
Hva er dette? Quiltteppet er meningsløst.
Kunst trenger ikke å gi mening.
Hun er et geni.
-Jeg kjøper det. -Jeg var først.
Takk.
Gjett hva. Jeg tok imot rådet ditt.
Hvilket råd?
Jeg skrev et brev til verden, og verden skrev tilbake.
Der kan du se.
Føles det som folk stirrer på oss, Edward?
Nei.
Kanskje litt.
Jeg føler mye misbilligende energi fra landsbyfolket.
Det er tid for auksjonen.
Jeg donerte bestemor Norcross' quiltteppe. Det vil nok gå for mye.
Vi begynner budene på dette med fem dollar.
Hva behager?
Moren min vant førstepremie i Monson quiltingkonkurranse i 1822 med det.
Det er bare et startbud.
Kjøperne vil avgjøre verdien av donasjonen din, Mrs. Dickinson.
Det er ikke rettferdig.
Det er sånn auksjoner fungerer.
Fem dollar for et arvestykke? Det er uhørt.
Nei.
Jeg beklager. Jeg vil ikke selge det. Gi det tilbake.
Jeg trodde du ville støtte soldatene.
Selvfølgelig vil jeg det.
Men søsteren min døde nylig, og teppet er det eneste jeg har etter henne.
Gi meg det.
Hvis du vil ha tilbake quiltteppet, må du by på det.
Edward.
Ja.
Du må kjøpe tilbake quiltteppet.
Jeg bruker ikke penger på et teppe som har ligget på loftet siden vi ble gift.
Edward! Familie er alt som betyr noe.
Og dette teppet er det eneste jeg har igjen til minne om søsteren min.
Tjue dollar?
Det er ditt.
Gudskjelov.
Du lager mye oppstyr, Mrs. Dickinson.
-Ok. -Bare…
Dickinson.
Conkey.
-Jeg er overrasket over å se deg her. -Hvorfor det?
Det er en viktig begivenhet. Og jeg er collegets kasserer.
Å, ja. Selvsagt.
Men etter det siste brevet ditt til redaktøren,
trodde jeg ikke du brydde deg om å støtte unionssoldatene våre.
Hva behager, Ithamar?
Brevet ditt i avisen i dag,
der du gir de sjofle Sørstatene pris og sympati.
Det gjorde jeg ikke.
Jo, det gjorde du. Forræder!
Gi deg, Gerald.
I 1850, da du stemte for den motbydelige loven om returnering av slaver…
-Nå igjen. -…aksepterte jeg
begrunnelsen om at du gjorde det som et kompromiss
for å bevare den skjøre freden.
Men nå, mens krigen raser
og krever våre tapre sønners liv,
skriver du denne tonedøve, unnvikende bønnen om hensynsfullhet
og ber oss lytte til begge sider.
Herregud, Edward.
Du forsvarer gemenhet. Og ondskap.
Hvordan våger du? Jeg skrev brevet på vegne av min bror.
Bare fordi han bor i Georgia, gjør det ham ikke til vår fiende.
-Det gjør det så visst! -Det er sånn borgerkriger fungerer.
-Takk. -Tonen var nedlatende,
og budskapet var i utakt med omstendighetene.
I verste betydning virket du som en bigott, og i beste…
Ja?
En fossil.
Vel, jeg ble et år eldre i dag, så du har nok rett.
Herregud. Er det fødselsdagen din? Gratulerer med dagen.
-Det visste jeg ikke. -Jeg gjør ikke noe ut av det.
Han liker ikke å gjøre noe ut av fødselsdagen.
Tiden er inne for at du velger side, Edward.
Jeg kan ikke velge side mot min egen familie.
Da risikerer du å miste tittelen som collegets kasserer
og Gud vet hva annet.
Du kunne ha hatt dette.
-Går det bra, pappa? -Ja.
Jeg fatter ikke at Mr. Conkey angrep deg sånn.
-Mannen har alltid likt drama. -Og på fødselsdagen din.
Spiller det noen rolle?
Jeg er snart død.
Alt har vært vanskelig i det siste.
Vi kan ikke la ham være trist på fødselsdagen.
Hva kan vi gjøre? Jeg har gitt ham et skohorn.
-Jeg vet det. -Hva da?
Vi kan ha en klassisk Dickinson-allsang.
For en god idé, Emily. Det har vi ikke hatt på lenge.
Vi tenner i peisen, samler oss rundt pianoet og synger favorittene hans.
Ja. Det er perfekt.
Det blir som før i tiden,
synge rundt peisen med dere, akkurat som da dere var små.
Og faren din liker allsang.
Jenter. Familien er alt vi har.
Jeg er enig.
Det vil glede pappa så mye på fødselsdagen at vi alle synger.
Vinnie.
Kan du mime?
Det er nok best sånn, Lavinia.
-Nå har vi bare ett problem til. -Hva da?
Vi kan ikke ha en familie-allsang uten hele familien.
Hva med Austin og Sue?
Vil du at de skal komme?
Selv om Sue ikke er klar til å la deg holde barnet?
Familie er det eneste som betyr noe. Så enkelt er det.
Du har rett. Jeg skal få dem til å komme. Overlat det til meg.
Sue!
Sue. Hva er i veien?
Barnet sov ikke i natt,
og jeg er så sliten.
Jeg visste ikke at det var mulig å være så sliten. Jeg er bare…
Jeg tror ikke jeg kan gjøre dette.
Men du gjør det, Sue. Du gjør det alt.
Du er så flink med barnet ditt.
Hvor er barnet ditt?
Han er sammen med Clara og Anna. Ja, de er forskrudde pyromaner,
men jeg orket ikke å høre ham skrike lenger.
Jeg trengte en pause. Er det galt?
Nei. Nei, selvfølgelig ikke.
Greit.
Hør på meg, Sue.
Jeg elsker deg.
Det ventet jeg ikke.
Jeg elsker deg høyere enn noe eller noen på jorden,
og det må du vite så inderlig at du aldri tviler på det.
Du må vite det helt sikkert.
Om jeg må fortelle deg det hver dag for at det skal synke inn, så gjør jeg det.
For du er alt for meg, Sue.
Emily.
Jeg kan ikke leve uten deg,
jeg kan ikke puste uten deg, og jeg kan ikke skrive uten deg.
Hvor kommer dette fra?
Det kommer fra mitt frekke hjerte.
Jeg føler meg bedre.
Bra. Sykepleier Emily til tjeneste.
Takk, sykepleier. Jeg tror du reddet livet mitt.
Vi skal ha familie-allsang i kveld til ære for pappas fødselsdag.
Blir du med?
Det høres faktisk hyggelig ut.
Det vil jeg gjerne.
Takk, Sue.
Familien er ikke komplett uten deg.
Nå må vi bare overtale Austin.
-Jeg skal ta meg av det. -Vil du det?
Til syvende og sist er jeg kona hans. Han må gjøre som jeg sier.
Han er kanskje kona di, men jeg er din.
Herregud. Jeg tror han trenger meg.
-Gå. -Beklager.
Det er greit. Vi ses i kveld.
Vi ses.
OBERST T. W. HIGGINSON
Trygt i sine alabastkamre,
uberørt av morgenen
og uberørt av dagen,
sover de saktmodige medlemmene av gjenoppstandelsen.
Kledd med sateng og tak av stein…
Før vi setter i gang, vil jeg ta opprop.
Kan dere fortelle hva dere heter?
Og mens vi er i gang, fortell litt om dere selv.
Jeg kan begynne.
Jeg heter Everett. Jeg har perfekt smak innen interiørdesign.
Og jeg vil ikke snakke om fortiden min.
Jeg vil snakke om framtiden. Når jeg kan komme meg vekk herfra.
Ja.
-Si det. Si det. -Ja, duden. Amen.
Har dere alltid bodd her?
Alle ble født her, bortsett fra Erasmus. Ingen vet hvor han kom fra.
Tid er fiksjon.
Som med alle fortellinger, vever jeg meg inn og ut av historier.
Iblant tar jeg form som en edderkopp.
Du er noe for deg selv.
Ok.
Og du?
Jeg er The Wall. De kaller meg The Wall fordi jeg er stor,
men ironisk nok er jeg mest kjent for min sterke karakter.
Man kan stole på ham.
Jeg er The Wall.
-Skjønner. -Ja.
Ja. Og hva heter du?
Michael Jordan.
Michael River Jordan.
Du har en storhet ved deg, Michael Jordan.
En dag vil stadioner samles for å se deg dominere.
Erasmus kan se framtiden.
Framtiden og fortiden sameksisterer hvis du har øyne som ser det.
Og det er svart storhet.
Wow. Ok.
Du. Har du en historie du vil dele?
Jeg heter Soloman.
Jeg jobbet på kjøkkenet her, og jeg vet mye om urter og krydder.
Så du er en god kokk?
Jeg er en snikmorder.
Jeg vil forgifte deg. Og du vil ikke ane noe.
Jeg skal passe meg for det.
Du kan prøve!
Nå som vi er ferdige med oppropet…
Når dere har lært alfabetet,
vil dere kunne stave ethvert ord i det engelske språk.
-Kan jeg stave "Hvor er våpenet mitt"? -Kompis!
Kan jeg stave "Hvis jeg er i hæren din, gi meg våpen"?
Pang.
Jeg trodde du skulle skaffe oss våpen, buckra.
-Skulle du ikke snakke med Higginson? -Han sa det. Hvordan gikk det?
-Jeg nevnte det for ham. -Hva sa han?
Han sa: "Det er under behandling."
"Det er under behandling." Hva betyr det?
Ifølge Higginson
er First South Carolina Volunteers fortsatt et eksperiment.
Eksperiment.
Dere er ikke et offisielt godkjent regiment ennå.
Ikke før Lincoln undertegner Emansipasjonserklæringen.
Ok. Og når vil det skje?
Den 1. januar 1863.
Higginson tror det blir snart, men han kan ikke bevæpne dere selv.
Han trenger tillatelse av general Saxton, som må vente på tillatelse fra Lincoln.
Det er en uendelighet av hvite menn som står i veien.
Jeg skulle ønske jeg kunne hjelpe, men jeg er her bare for å lære dere å lese.
-Vi vil ikke lese. Vi vil kjempe. -Vi vil komme oss til framtiden.
Jeg kan si dette.
For å komme til framtiden, må dere forstå fortiden.
Og det betyr å lese historie,
studere alt mørket,
smerten,
paradokset.
USA er i seg selv et paradoks, og vi må studere det.
For om du ikke kan konfrontere mørket,
hvordan kan du gå framover inn i lyset?
Buckraen kan ha et poeng, dere.
Ja.
La oss lære å lese.
Austin, der er du jo.
Kle på deg. Vi er ventet hos faren din i kveld.
Unnskyld? Jeg er ikke på talefot med ham.
Jeg vet det, men det er fødselsdagen hans, og vi skal ha allsang og…
Du hører ikke på et eneste ord jeg sier.
Jeg har avskåret meg fra faren min.
Jeg vil ikke komme til fødselsdagen hans. Men jeg skal ikke hindre deg.
Jeg vil faktisk gjerne at du går.
Jeg kan være her alene med barnet.
Jeg vil gjerne ha en kveld med bare ham og meg.
Hvorfor skulle en far ønske en kveld alene med barnet sitt?
Hvis du ikke blir med, tar Clara og Anna seg av ham.
De kan passe på ham.
Du hører ikke etter igjen.
Jeg sa at jeg vil ta meg av ham.
Du er ikke i stand til å ta vare på deg selv.
Hva har du gjort hele ettermiddagen?
Drukket igjen, går jeg ut fra.
Nei. Jeg kan ikke la deg være alene med barnet.
Du ville mistet ham ut av vinduet eller hatt en like fryktelig ulykke.
Fedre er ikke gode omsorgspersoner.
Det er bare sånn det er.
Menn har andre roller.
Jaså? Som hva?
Som å kjempe i krigen.
Kan du ikke ta på en uniform og gjøre det du er ment å gjøre?
Det er det menn gjør.
Da vil kanskje faren din bli stolt av deg.
Har du sangen min?
Fin sang. Har du "Plenty of Fish in the Sea"?
-Ja. -Er de i riktig rekkefølge?
-Ja, ja. -Fint.
Edward!
Edward, kan du høre meg?
Jeg hører deg godt. Det var det som nesten ble slutten for meg.
Gudskjelov. Jeg trodde vi mistet deg.
Hva er alt dette ståket?
-Det var min idé. -Ja?
Jeg ville ha en gammeldags familie-allsang på fødselsdagen din.
Vel…
Jeg vil gjerne ha litt musikk.
Ja, det vil jeg gjerne.
Jeg trengte dette.
Takk.
Nå som tåken i hodet mitt letter…
Det er noe jeg vil snakke med deg om angående diktet ditt.
Diktet mitt? Hvilket?
Det siste du sendte meg, like før barnet ble født.
"Trygt i sine alabastkamre."
Å, det var et av de jeg sendte til…
Et av de du sendte til hvem?
Til deg. Til… Det er… ja. Fortsett.
Ja, jeg mener… Det er et usedvanlig dikt.
Bare bildet av død og snø.
Det er vakkert, Emily.
Men?
-Er det et men? -Å, nei.
Ikke et men. Bare et kanskje. Jeg…
Jeg tenkte det ville være bedre uten andre vers.
Uten det?
Det er bare min mening.
Men jeg vet at min mening betyr mer for deg enn noen andres.
Det er på tide å tenke tilbake.
Edward, la oss dele noen av våre fineste minner.
Har vi det?
Selvfølgelig har vi det.
Kan dere ikke fortelle hvordan dere møttes?
Greit.
-Det var i det 15. århundre… -Edward!
-…og jeg… -Fortell historien.
Ok. Ok. Ok. Ok.
Ok. Vel…
Jeg var en kjekk ung mann i Massachusetts State Militia.
-Og jeg var stasjonert i Monson. -Der jeg vokste opp.
En kveld deltok jeg på en kjemiforelesning ved Monson Academy,
og tro det eller ei, unge Emily Norcross satt ved siden av meg.
Hva? Gikk du på en kjemiforelesning?
Jeg forsikrer at jeg var der bare for å holde av plass til broren min.
Jeg tenkte å skynde meg hjem straks vitenskapen begynte.
Men hun ble med på kjemien, om jeg får lov.
Han var major med bånd og sverd og alt. Det var kjærlighet ved første blikk.
Var det derfor du ikke svarte på frierbrevet mitt på tre måneder?
Det var ikke så lenge.
Hun lot meg vente i uvisshet i tre måneder.
Hvordan var bryllupet?
Bryllupet. La meg se.
Jeg var så spent natten før at jeg ikke fikk sove.
Så jeg stirret bare på vokslyset som brant til lyset slokket for alltid.
Søsteren min, Lavinia, velsigne henne, ville ikke at jeg skulle gifte meg.
Hun syntes jeg var for ung.
Hun visste ikke hvordan hun skulle klare seg uten meg. Hun hadde panikk.
Jeg husker at hun var i tårer hele bryllupsdagen.
Det er…
Vel, det gikk jo bra.
Et fint liv med Edward, tre skjønne barn.
Og hva så om jeg aldri så moren min igjen?
For før jeg kom meg til Monson etter at dere ble født,
hadde hun dødd av gulfeber.
Gode minner.
Ja. Fint.
Jeg så brudekjolen min i morges.
Den lå nedpakket sammen med bestemor Norcross' quiltteppe og samlet støv.
Jeg husker den kjolen.
Så det gjør du?
Ja. Du burde ta den på.
Edward, slutt.
-Den kan umulig passe. -Prøv.
Jeg er ikke den barnebruden
som faren deres rev fra familiens barm lenger.
Du vil alltid være den barnebruden for meg.
Ok, det…
Jeg savner søsteren min.
Livet er hardt for oss alle, ikke sant?
Jeg tror jeg kan en sang om det.
Sett i gang.
KJÆRE BETTY OG HELEN
Du kom.
Gratulerer med dagen, gamle mann.
Takk. Jeg er glad du kom.
Det er en vakker sang.
Ja. Jeg elsker den.
Kanskje dere kan lære gutten deres den en dag.
Mener du jeg og Emily?
Nei. Jeg mente du og Austin.
Vi har delt noen gode minner i kveld.
Apropos minner, jeg er straks tilbake.
-Hvor skal du? -Ovenpå.
Hva?
Jeg er straks tilbake.
Har du ikke drukket nok, Austin?
Hør på kona di. Hun har rett.
Jeg vil gjerne si noen ord hvis det er greit.
En fødselsdagsskål. Ja, gjør det.
Ikke akkurat en skål.
Å, for himmelens skyld.
Greit. Her er det.
Jeg har tenkt mye.
Det er litt uvanlig for deg.
Det kommer nok ikke som noen overraskelse at jeg har vært ulykkelig.
Hele landet er selvsagt ulykkelig. Ulykkelig og i smerte.
Og iblant er det vanskelig å skille din smerte fra samfunnets generelle sorg,
ikke sant?
Men faktum er at jeg ikke liker hvordan livet mitt har blitt.
Av flere grunner enn jeg kan telle.
"Har blitt"? Men du er fortsatt ung, gutten min.
Ja, det stemmer.
Livet mitt er ikke over ennå. Det betyr at jeg fortsatt kan gjøre noen forandringer.
Hva mener du?
-Jeg vet ikke om dette… -La meg snakke.
Jeg har tatt viktige avgjørelser, og jeg vil dele dem med dere.
For det første forlater jeg advokatfirmaet Edward Dickinson and Son.
Jeg skal starte mitt eget firma.
Ditt eget firma? Det er du ikke klar til.
Og hvor skal du finne klienter? Eller har du tenkt å forsyne deg av mine?
Jeg har faktisk noen klienter alt,
for jeg skal spesialisere meg på et helt nytt felt.
Unnskyld? Hvilket felt?
Skilsmisse.
Jeg har lest meg opp på temaet.
Det ser ut til å være økende etterspørsel etter skilsmisseadvokater for tiden.
Under overflaten viser det seg at flere og flere ekteskap
skjuler uforsonlige uenigheter,
akkurat som yankee-ene og Sørstatene.
Det kommer et punkt der man ikke kan leve sammen lenger.
Og jeg har en fordel innen temaet, siden jeg har erfart et sånt ekteskap selv.
Jeg skiller meg fra deg, Susan.
Og jeg vil ha full omsorg for barnet.
Jeg tok på brudekjolen min.
-Vent. Hva er det som skjer? -Bare…
Jeg mener det. Vi er ferdige.
Uansett hva dette er eller var, er det over.
Du vil ikke engang huske dette i morgen.
Jeg går opp igjen.
Austin, hvordan kunne du?
Det tror jeg du vet, Emily.
Jeg tror du vet det bedre enn noen.
Drikkingen din er ute av kontroll.
Jeg vil ikke la deg gjøre dette. Jeg vil ikke la deg ødelegge livet ditt.
Ikke tenk på det. Du har ødelagt det for meg alt.
Du skal slutte med dette med en gang!
Hvorfor ikke slå meg? Kom igjen. Slå meg som du pleide å slå henne.
Austin.
Hva? Alle visste det. Vi lot bare som vi ikke gjorde det.
Men jeg vil ikke beskytte denne taperens følelser mer.
-Em. -Jeg kan ikke skape meg en ny framtid
hvis jeg fortsetter å lyve om fortiden.
Jeg kan ikke forandre fortiden.
Men jeg vil ikke gi opp familien,
og jeg vil ikke gi deg opp.
Gå, Austin. Du er nødt til å gå.
Du kunne ikke holdt meg her om du prøvde.
Hør på meg.
Hva?
Du sa at jeg måtte velge.
Du sa at det var deg eller ham.
Gjett hva.
Jeg velger ham.
Jeg velger faren vår.
Det er verst for deg.
Vinnie. Å, kjære søster.
-Mamma? -Tilgi meg, Vinnie.
Herregud!
Edward. Jeg er lei for det. Ja. Ja.
Herregud.
Jeg angrer ikke på noe.
Jeg ville bare glede alle sammen.
Emily, min kjære.
Jeg bryter taushetsløftet mitt for å si at denne familien er fullstendig sinnssyk.
-Sue, jeg… -Ikke rør meg akkurat nå.
Jeg vet hvor opprørt du må være.
Han mente det ikke.
-Han vil ikke forlate deg. -Jeg bryr meg ikke om Austin.
Jeg bryr meg om deg.
Du må forklare dette for meg.
-Han heter Higginson… -Jeg vet hvem han er.
Jeg har lest arbeidet hans.
-Jeg har også en hjerne. Husker du det? -Selvsagt.
Jeg forstår ikke hvorfor du ga denne mannen
det samme diktet som du ga meg.
Han inviterte unge forfattere til å kontakte ham, så jeg gjorde det.
Og sendte ham "Trygt i sine alabastkamre."
Ja.
"Ville… du ha tid til å være den vennen du bør mene at jeg trenger?
Jeg er liten i form.
Jeg ville ikke tatt plass på bordet ditt eller bråke som musen."
"Vil du være min læremester, Mr. Higginson? Jeg er i fare…"
Herregud, Emily.
Det virker som om du er hjelpeløs.
Som om du er fullstendig alene. Jeg er ikke nevnt.
-Jeg ville det. Jeg bare… -Etter at jeg fikk barn, er det som
jeg har sluttet å eksistere!
Sue, da!
Vet du hva?
Du er akkurat som Austin.
Hva betyr det?
Du tror at du kjemper for noe, men egentlig rømmer du bare.
Tekst: Evy Hvidsten