- דואר -
מיס דיקנסון היקרה,
הכתיבה שלך מותירה רושם של שירה חדשה ומקורית לגמרי.
"חדשה ומקורית לגמרי."
השירה שלי לא מתה.
היא לא מתה. היא חיה!
"דיקנסון"
- מושר מהלב, אדוני -
ויני! ויני! לא תאמיני.
קיבלתי מכתב מתומאס וונטוורת' היגינסון.
את יודעת מי הוא?
בסדר, הוא מדהים, ויני.
הוא… מתנגד לעבדות, הוא כומר,
הוא כותב מאמרים ל"אטלנטיק".
הוא אדם בעל חשיבה חופשית, ויני, פעיל חברתי,
אדם שאכפת לו באמת ורוצה לשפר את העולם,
ונחשי מה הוא כתב.
הוא אוהב את השירים שלי.
הוא ביקש שאשלח עוד.
אני אמנם לא יכולה לצאת למלחמה בעצמי, אבל אולי בכך שאלמד מהאיש הזה,
אוכל לכתוב שירים שיש להם משמעות בעיני אנשים.
שירים שיעזרו.
למה את לא אומרת דבר?
נכון. נדרת נדר שתיקה כסולידריות עם החיילים.
תשמעי, לוויניה, את בהחלט מותחת גבולות
עם מיצגי הסבל שלך. את גולשת למחוזות האוונגרד.
- אמהרסט בזאר תפירת שמיכות ויריד סעד -
- למען חיילי האיחוד -
בבקשה, תביטי עם העיניים, לא עם הידיים.
התפירה מורכבת מאוד. -כן.
כך אנחנו שולחים מסרים חבויים.
רגע. מה?
וואו. אמריקה היא מדינה פחות מ-100 שנה,
והיא חושבת שהיא המציאה את תפירת השמיכות?
עפה על עצמה.
היי, אמילי. היי, לוויניה. -היי.
לוויניה לא מדברת היום.
היא נדרה נדר שתיקה כמחווה לחיילינו שנפלו.
שלום, לוויניה.
אז משהו מוצא חן בעיניכן?
זה… זה קטן מאוד. זה לתינוק?
כן.
- זכות בחירה לנשים -
תינוקת פמיניסטית. -וואו, אוקיי.
אלוהים אדירים. תראו את השמיכות של בטי. הן מדהימות.
תודה. אני שמחה לגייס כסף למען המטרה.
הריבועים לא תואמים.
הם בצורות ובגדלים שונים. זה לא סימטרי.
מה קורה כאן? השמיכה הזו לא הגיונית.
אמנות לא צריכה להיות הגיונית.
היא גאונה.
אקנה אותה. -אני הייתי כאן קודם.
תודה.
נחשי מה קרה. שמעתי בעצתך.
איזו עצה?
כתבתי מכתב לעולם והעולם כתב לי חזרה.
בבקשה.
אדוארד, אתה מרגיש שאנשים בוהים בנו?
לא.
אולי קצת.
אני מרגישה אנרגיה שיפוטית מאנשי העיירה.
הגיע הזמן למכירה הפומבית.
תרמתי את השמיכה של סבתא נורקרוס.
אני בטוחה שהיא תימכר במחיר מכובד.
נתחיל את המכירה בחמישה דולר.
סליחה?
אימא שלי זכתה בסרט הכחול בתחרות תפירת השמיכות של מונסון ב-1822
עם השמיכה הזו.
זה רק המחיר ההתחלתי.
הקונים יקבעו את ערך התרומה שלך, גברת דיקנסון.
זה לא הוגן.
כך בדיוק עובדות מכירות פומביות.
חמישה דולר תמורת נכס משפחתי? זו שערורייה.
לא.
אני מצטערת. החלטתי לא למכור אותה. תחזירי לי אותה.
חשבתי שאת רוצה לתמוך בחיילים, גברת דיקנסון.
ודאי שאני רוצה.
אבל אחותי נפטרה
והשמיכה הזו היא הדבר היחיד שנותר לי ממנה.
תני לי אותה.
אם את רוצה את השמיכה בחזרה, תיאלצי להציע מחיר.
אדוארד.
כן?
אני צריכה שתקנה את השמיכה הזו חזרה.
לא אבזבז כסף שהרווחתי בזיעת אפי על שמיכה
שיושבת בעליית הגג שלנו מאז שהתחתנו, גברת דיקנסון.
אדוארד! משפחה היא העיקר.
והשמיכה הזו היא הדבר היחיד שנותר לי כמזכרת מאחותי שנפטרה.
עשרים דולר?
הפריט שלך.
תודה לאל.
את מעוררת מהומה רצינית, גברת דיקנסון.
בסדר. -פשוט…
דיקנסון.
קונקי.
אני מופתע שאתה כאן.
מופתע? למה?
זה אירוע אזרחי חשוב,
שלא להזכיר את העובדה שאני גזבר הקולג'.
כן. כמובן.
אבל אחרי המכתב שלך לעורך,
לא חשבתי שחשוב לך במיוחד
לתמוך בחיילי האיחוד.
סליחה, איתמר?
המכתב שלך בעיתון היום, אדוארד,
שבו כתבת בשבח ובחיבה על הקונפדרציה הנתעבת.
בשום אופן לא עשיתי זאת.
בטח שכן! בוגד!
ג'ראלד, בחייך.
ב-1850, כשהצבעת בעד חוק העבדים הנמלטים הדוחה…
הנה זה בא. -הייתי מוכן לקבל
את ההצדקה לכך שעשית זאת כפשרה
כדי לשמר את השלום השברירי בינינו.
אבל עכשיו, במהלך מלחמה
שגובה את חייהם של בנינו האמיצים,
אתה כותב קריאה סרת טעם ומתחכמת לאנושיות,
מבקש מאיתנו להבין את שני הצדדים.
אלוהים אדירים, אדוארד.
אתה מתרץ רשע, רוע לב.
איך אתה מעז?
כתבתי את המכתב למען אחי.
העובדה שהוא גר בג'ורג'יה לא הופכת אותו לאויב שלנו.
ודאי שכן! -כך בדיוק עובדות מלחמות אזרחים.
תודה. -הנימה שלך הייתה מתנשאת
והמסר שלך חורג ביותר מצורכי הרגע.
וגרוע מכך, יצאת גזעני. ובמקרה הטוב…
כן?
מאובן.
התבגרתי בשנה היום, אז אתה כנראה צודק.
אלוהים. היום יום ההולדת שלך? יום הולדת שמח.
לא ידעתי. -אני לא רוצה לעשות מזה סיפור.
הוא לא אוהב לעשות סיפור מיום ההולדת שלו.
אדוארד, הגיעה השעה שתבחר צד.
אני לא יכול לבחור צד נגד המשפחה שלי.
אז אתה מסתכן באובדן תואר גזבר הקולג'
ורק אלוהים יודע מה עוד.
זה יכול היה להיות שלך.
אבא, אתה בסדר? -כן.
אני לא מאמינה שמר קונקי תקף אותך כך.
האיש הזה היה דרמטי תמיד. -ועוד ביום ההולדת שלך. אלוהים, אבא.
מה זה משנה?
ממילא אמות בקרוב.
הכול קשה מאוד לאחרונה.
אסור שיהיה עצוב ביום ההולדת שלו.
מה אפשר לעשות? כבר קניתי לו כף עזר לנעליים.
אני יודעת. -מה?
בואו נערוך אירוע שירה קלאסי של משפחת דיקנסון.
אמילי, זה רעיון נפלא. לא עשינו זאת כבר זמן רב מאוד.
כן, נדליק את האח בסלון, נשב סביב הפסנתר,
נשיר את כל השירים האהובים עליו.
כן. זה מושלם.
זה יהיה בדיוק כמו פעם.
נשיר איתכם סביב האח, כמו כשהייתם ילדים,
ואתן יודעות שאבא שלכן אוהב שירה בציבור.
הו, בנות, משפחה היא באמת כל מה שיש לנו.
אני מסכימה.
זה ישמח את אבא מאוד ביום ההולדת שלו, שכולנו נשיר.
ויני.
את יכולה לשיר בלי קול?
עדיף כך, לוויניה.
עכשיו נותרה לנו רק בעיה אחת. -מה?
אי אפשר לערוך שירה משפחתית בציבור בלי כל המשפחה.
מה עם אוסטין וסו?
את רוצה שהם יבואו?
גם אם סו עוד לא מוכנה לתת לך להחזיק את התינוק?
משפחה היא העיקר. זה פשוט מאוד.
אימא, את צודקת.
אגרום להם להצטרף אלינו הערב. אני אטפל בזה.
סו!
סו, מה קרה?
התינוק לא ישן בלילה,
ואני פשוט עייפה מאוד.
באמת לא ידעתי שאפשר להיות עייפה כל כך. אני פשוט…
אמילי, אני לא חושבת שאני מסוגלת לעשות את זה.
אבל את עושה את זה, סו, את כבר עושה את זה.
את מטפלת בתינוק שלך נהדר.
סו, איפה התינוק שלך?
הוא עם קלרה ואנה.
אני יודעת, הן פירומניות מטורפות,
אבל פשוט לא יכולתי להמשיך לשמוע אותו צורח.
אני פשוט זקוקה להפסקה. זה לא בסדר?
לא, ברור שזה בסדר.
בסדר.
סו, תקשיבי לי.
אני אוהבת אותך.
טוב, לא ציפיתי לזה.
אני אוהבת אותך יותר מכל דבר או מכל אדם אחר בעולם,
ואת צריכה לדעת את זה באופן עמוק כל כך שלא תפקפקי בזה לעולם.
את צריכה לדעת את זה בעצמות.
ואם אצטרך להגיד לך זאת בכל יום
כדי שזה ייקלט לעומק מספיק, אעשה זאת.
כי את הכול בשבילי, סו.
אמילי.
אני לא יכולה לחיות בלעדייך.
אני לא יכולה לנשום בלעדייך
ואני לא יכולה לכתוב בלעדייך.
מאיפה זה בא?
זה בא מהלב הקטן והמלוכלך שלי.
אני מרגישה טוב יותר.
טוב. האחות אמילי לשירותך.
תודה, האחות. אני חושבת שהצלת את חיי.
אנחנו עורכים שירה משפחתית בציבור הערב לכבוד יום ההולדת של אבא.
תצטרפי אלינו?
זה דווקא נשמע נחמד.
בשמחה.
תודה. סו.
המשפחה הזו לא שלמה בלעדייך.
עכשיו אני רק צריכה לשכנע את אוסטין.
אל תדאגי. אני אטפל בזה. -באמת?
בשורה התחתונה, אני עדיין אשתו. הוא צריך לעשות מה שאני אומרת.
את אולי אשתו, אבל אני אשתך.
אלוהים. אני חושבת שהוא צריך אותי.
לכי. -מצטערת.
זה בסדר. נתראה הערב.
נתראה.
- מיס א' דיקנסון אמהרסט, מסצ'וסטס -
- אל"ם ת"ו היגינסון בופורט, דרום קרוליינה -
"בטוחים בתאי הבהט שלהם,
כשהבוקר אינו נוגע בהם,
כשהצהריים אינם נוגעים בהם,
ישנים החברים הענווים של תחיית המתים,
קורות סאטן וגג אבן."
עכשיו, לפני שנתחיל, אני רוצה לבדוק נוכחות.
אני מבקש שכל אחד יאמר את שמו, בבקשה,
ובאותה הזדמנות, ספרו לי קצת על עצמכם.
אני אתחיל.
שמי אוורט.
יש לי טעם מושלם בעיצוב פנים.
ואני לא רוצה לדבר על העבר שלי, בסדר?
אני רוצה לדבר על העתיד שלי.
עתיד שיאפשר לי לעוף מהמקום הזה.
כן.
ועוד איך. -כן, אחי. אמן.
תמיד גרת כאן?
כולנו נולדנו כאן. מלבד ארסמוס, איש לא יודע מאיפה הוא בא.
זמן הוא בדיה.
כמו כל סיפור, אני טווה את עצמי אל היסטוריות ומחוצה להן.
מדי פעם אני הופך לעכביש.
אחי, אתה משהו מיוחד.
בסדר.
ואתה?
אני הקיר.
מכנים אותי הקיר כי אני גדול,
אך למרבה האירוניה, אני ידוע בעיקר בזכות האופי החזק שלי.
אפשר להישען עליו.
אני הקיר.
הבנתי. -כן.
כן. ומה שמך?
מייקל ג'ורדן.
מייקל ריבר ג'ורדן.
יש בתוכך גדולה, מייקל ג'ורדן.
יום יבוא ואנשים ייאספו באצטדיונים כדי לראות אותך שולט.
ארסמוס רואה את העתיד.
העתיד והעבר חיים זה לצד זה, אם יש לך את העיניים לראות זאת.
וזו מצוינות שחורה.
וואו. בסדר.
אתה, רוצה לשתף אותנו בסיפור?
שמי סולומן.
נהגתי לעבוד במטבח כאן ואני מכיר המון עשבים ותבלינים.
אז אתה טבח טוב?
אני מתנקש.
אני יכול להרעיל אותך בלי שיהיה לך מושג.
אזהר.
אתה יכול לנסות.
בסדר, עכשיו כשסיימנו את קריאת הנוכחות…
ברגע שתדעו את האותיות,
תוכלו לאיית כל מילה בשפה האנגלית.
אוכל לאיית "איפה הנשק שלי?"
תותח!
אוכל לאיית, "אם אני בצבא שלכם עכשיו, תנו לי את הנשק שלי"?
בום.
חשבתי שתשיג לנו את הנשק שלנו, באקרה.
כן, לא אמרת שתדבר עם היגינסון?
הוא אמר את זה. איך זה הלך?
העליתי את הנושא מולו. -ומה הוא אמר?
הוא אמר ש"זה בתהליך".
"זה בתהליך." מה זה אומר?
לדברי היגינסון,
גדוד המתנדבים הראשון של דרום קרוליינה הוא עדיין מעין ניסוי.
ניסוי.
אתם עוד לא גדוד מאושר, כך נראה.
לא לפני שלינקולן יחתום על הצהרת האמנציפציה.
בסדר, ומתי זה יקרה?
ב-1 בינואר, 1863.
היגינסון מאמין שזה יקרה בקרוב,
אבל אסור לו לתת לכם נשק על דעת עצמו.
הוא צריך אישור מגנרל סקסטון,
שצריך לקבל אישור מלינקולן בכבודו ובעצמו.
אינספור גברים לבנים עומדים בשורה ומפריעים לנו.
הלוואי שהייתי יכול לעזור לכם, אבל אני כאן רק כדי ללמד אתכם לקרוא.
אנחנו לא רוצים לקרוא. אנחנו רוצים להילחם. -אנחנו רוצים להגיע לעתיד.
אז דעו זאת.
על מנת להגיע לעתיד, עליכם להבין את העבר.
אז עליכם לקרוא את ההיסטוריה,
ללמוד את כל האופל,
הכאב,
הפרדוקס.
אמריקה עצמה היא פרדוקס ועלינו ללמוד זאת.
כי אם אתם לא יכולים להתעמת באמת עם האפלה הזו,
איך תוכלו לנוע קדימה אל האור?
יש משהו בדבריו של הבאקרה.
כן.
בואו נלמד לקרוא.
אוסטין, הנה אתה.
תתלבש. מצפים לנו בבית של אבא שלך הערב.
סליחה? אני לא מדבר עם אבא שלי.
כן, אני יודעת, אבל זה יום ההולדת שלו והם עורכים שירה בציבור.
את לא מקשיבה לי בכלל, מה?
ניתקתי את עצמי מאבא שלי.
לא אשתתף במסיבת יום ההולדת שלו, אבל לא אמנע ממך ללכת.
האמת היא שאשמח אם תלכי.
תשאירי אותי כאן לבד, עם התינוק.
לא זכיתי לבלות איתו. אשמח ללילה משותף רק לשנינו.
למה אב רוצה לילה לבד עם הילד שלו?
אם לא תבוא, התינוק יישאר עם קלרה ואנה.
הן יטפלו בו.
את לא מקשיבה לי שוב.
אמרתי שאני רוצה לטפל בו.
אתה לא מסוגל אפילו לטפל בעצמך.
מה עשית כל אחר הצהריים?
שתית שוב, אני מניחה.
לא. לא אוכל להשאיר אותך לבד עם התינוק.
אתה בטח תפיל אותו מהחלון או שתקרה תאונה איומה אחרת.
אבות פשוט לא טובים בטיפול, אוסטין.
ככה זה.
לגברים יש תפקידים אחרים.
באמת? כמו מה?
כמו להילחם במלחמה.
למה שלא תלבש מדים ותעשה מה שאתה אמור לעשות?
זה מה שגברים עושים.
אז אולי אבא שלך היה גאה בך.
יש לך את השיר שלי?
שיר טוב. יש לך את "הרבה דגים בים"?
כן. -הם בסדר הנכון?
כן, כן. -יופי.
"כי הוא בחור כארז, כי הוא בחור כארז…"
אדוארד!
אדוארד, אתה שומע אותי?
אני שומע אותך היטב, אישה.
זה כמעט חיסל אותי.
תודה לאל. חשבתי שאיבדנו אותך באמת הפעם.
מה כל המהומה?
טוב… זה היה רעיון שלי. -כן?
רק רציתי…
שירה משפחתית בציבור לכבוד יום ההולדת שלך.
טוב…
אני חושב שאשמח לקצת מוזיקה.
כן, אני חושב שאשמח מאוד.
"כי הוא בחור כארז, כי הוא בחור כארז
כולנו פה אחד…"
"אנחנו חיים בתקופה קשה וסוערת
עצובה מדי לעליזות, קשוחה מדי לחרוזים
כי שירי שלום איבדו את קסמם
וזו הבעיה
האנשים שראינו בהם אחינו
הפכו מורדים
ועכשיו עלינו לחסל אותם
כי זו הבעיה
זו הבעיה
על המורדים להתפזר
נבריח אותם בים ויבשה
וזו הבעיה."
"השמש מאירה
על ביתי הישן בקנטקי
זה הקיץ, האנשים עליזים
התירס צומח
והאחו פורח
והציפורים משמיעות מוזיקה כל היום…"
"גברת פיזרה את תלתליה
בפני כל מחזריה
היא צחקה ולעגה לנדרים
של לבבות נאמנים או שקריים
בשמחה היא שרה
ולא היו לה דאגות
יש דגים רבים בים
טובים לא פחות מאלה שנתפסו
יש דגים רבים בים
טובים לא פחות מאלה שנתפסו…"
"הקשיבו לזמיר
הקשיבו לזמיר
הזמיר עוד שר על קברה
הקשיבו לזמיר
עוד שר בזמן שהערבות בוכיות…"
הידד, ויני. -ויני, כן. עוד.
תמשיכי לנגן.
הייתי זקוקה לזה.
תודה.
אלוהים, עכשיו כשהערפל מתפזר מהמוח שלי,
רציתי להגיד לך משהו שחשבתי על שיר שלך.
על שיר שלי? איזה?
האחרון ששלחת לי לפני שהתינוק נולד.
"בטוחים בתאי הבהט שלהם".
הוא אחד מאלה ששלחתי ל…
אחד מאלה ששלחת למי?
לך. זה… כן, תמשיכי.
כן, טוב… כלומר… זה שיר יוצא מגדר הרגיל.
תמונות המוות והשלג…
הוא פשוט יפהפה, אמילי.
אבל?
יש אבל? -לא.
לא אבל, רק אולי. אני…
חשבתי שאולי הוא יהיה טוב יותר בלי הבית השני.
בלעדיו?
כלומר… זו רק דעתי.
אבל אני יודעת שדעתי חשובה לך יותר מכל דעה אחרת.
הגיע הזמן להעלות זיכרונות.
אדוארד, בוא נספר את הזיכרונות האהובים עלינו.
יש לנו כאלה?
ודאי שיש לנו.
ספרו לנו את סיפור המפגש שלכם.
בסדר.
זה היה במאה ה-15… -אדוארד!
ואני… -ספר את הסיפור.
בסדר. בסדר. בסדר.
בסדר. טוב…
הייתי צעיר נאה, חבר במיליציה של מסצ'וסטס.
והוצבתי במונסון.
המקום שבו גדלתי.
וערב אחד הייתי בהרצאה על כימיה באקדמיית מונסון,
ואיזה קטע,
מיס אמילי נורקרוס הצעירה התיישבה ממש לידי.
מה? אימא, היית בהרצאה על כימיה?
תהיי בטוחה שהלכתי רק כדי לשמור מקום לאחי.
התכוונתי למהר הביתה ברגע שיתחילו לדבר על מדע.
כן, אבל היא נשארה בשביל הכימיה, אם תרשו לי.
הוא היה רב סרן, עם סרט וחרב והכול.
זו הייתה אהבה ממבט ראשון.
זו הסיבה שלקחו לך שלושה חודשים לענות על מכתב הצעת הנישואים שלי?
זה לא היה זמן רב כל כך.
היא הותירה אותי באוויר במשך שלושה חודשים. לא ייאמן.
איך הייתה החתונה?
החתונה. בואו נראה.
אני זוכרת שהתרגשתי כל כך בערב שלפניה שלא הצלחתי להירדם.
אז פשוט בהיתי בנר שהלך ודעך,
עד שאורו כבה לעד.
אחותי, לוויניה, זיכרונה לברכה, היא לא רצתה שאתחתן.
היא חשבה שאני צעירה מדי.
היא לא חשבה שתשרוד בחווה בלעדיי.
היא הייתה מבוהלת מאוד,
אני זוכרת שהיא העבירה את כל יום החתונה שלנו בדמעות.
זה…
תראו, הכול הסתדר.
חיים נפלאים עם אדוארד, שלושה ילדים מקסימים.
ולמי אכפת אם לא פגשתי את אימי שוב
כי עד שיכולתי לחזור למונסון
אחרי ששלושתכם נולדתם,
היא כבר מתה מהקדחת הצהובה?
זיכרונות מתוקים.
כן. אחלה.
תשמעו, ראיתי את שמלת הכלה שלי הבוקר.
היא הייתה ארוזה עם השמיכה של סבתא נורקרוס,
מעלה אבק.
אני זוכר את השמלה.
אתה זוכר, מה?
כן, כדאי שתלבשי אותה.
אדוארד, תפסיק.
היא לא תתאים לי. -אימא, תמדדי.
בבקשה, אני כבר לא הילדה הכלה
שאבא שלכם קרע מחיק משפחתה.
בשבילי תמיד תהיי הילדה הכלה הזו.
בסדר, זה…
אני מתגעגעת לאחותי.
החיים קשים לכולנו, מה?
היי, אני חושבת שאני מכירה שיר על זה.
אז בבקשה.
"בואו נעצור את מסע החיים
ונספור את דמעותיהם הרבות
בזמן שכולנו נצטער עם העניים
יש שיר שיישאר
לעד באוזנינו
תקופות קשות, אל תחזרו
זה השיר
אנחת העייפים…"
- בטי והלן היקרות -
"תקופות קשות, תקופות קשות
אל תחזרו
ימים רבים נותרתן
על סף דלת בקתתי
תקופות קשות
אל תחזרו
בזמן שאנחנו מחפשים עליזות ויופי
ומוזיקה קלילה ועליזה
גופים קלושים
מתעלפים על סף הדלת
אף שקולותיהם שקטים
מבטי התחינה שלהם אומרים
תקופות קשות
אל תחזרו
תקופות קשות
אל תחזרו."
באת.
יום הולדת שמח, זקן.
תודה. אני שמח שבאת בזמן לשיר הזה.
זה שיר יפהפה.
כן. אני אוהבת אותו מאוד.
אולי כדאי שתלמדו אותו את הבן הצעיר שלכם יום אחד.
אתה מתכוון אל אמילי ואליי?
לא, התכוונתי אל אוסטין ואלייך.
רק העלינו זיכרונות יפים הלילה.
אם מדברים על זיכרונות, אני כבר חוזרת.
לאן את הולכת? -למעלה.
מה?
זה ייקח רק רגע.
אוסטין, אתה לא חושב ששתית מספיק?
תשמע בקול אשתך. היא צודקת.
האמת היא שאני רוצה לומר כמה מילים, אם זה בסדר.
ברכת יום הולדת. כן, בבקשה.
לא בדיוק ברכה.
למען השם.
בסדר. הנה זה בא.
חשבתי על זה.
זה חריג אצלך.
איש מכם לא יופתע שאני לא מאושר לאחרונה.
מובן שהמדינה כולה לא מאושרת. לא מאושרת וסובלת.
ולפעמים קשה להבדיל בין הסבל שלך לצער הכולל של החברה,
אתם מבינים?
אבל האמת היא שאני לא מרוצה מהאופן שבו חיי התפתחו.
מסיבות רבות משאוכל למנות.
"התפתחו"? אבל אתה עוד צעיר, נערי.
כן, נכון.
חיי טרם תמו,
וזה אומר שעוד יש לי את הכוח לערוך שינויים.
איזה שינויים?
אוסטין, אני לא בטוחה שזה הרגע… -תני לי לדבר, אמילי.
קיבלתי החלטות חשובות הערב
ובאתי לספר לכם עליהן.
ראשית, אני עוזב את משרד עורכי הדין של אדוארד דיקנסון ובנו.
אקים משרד משלי.
משרד משלך?
אתה לא מוכן לזה.
ואיפה תמצא לקוחות?
או שאתה מתכוון לקחת את שלי?
האמת היא שכבר יש לי כמה לקוחות,
כי אתמחה בתחום חדש לגמרי של משפט.
סליחה? איזה תחום?
גירושים.
קראתי על הנושא.
מתברר שהדרישה לעורכי דין לענייני גירושים גדלה מאוד לאחרונה.
נישואים רבים יותר ויותר, כשבוחנים אותם מתחת לפני השטח,
מסתירים פערים שאינם ניתנים לגישור,
בדיוק כמו היאנקים והקונפדרציה.
פשוט מגיע שלב שבו אי אפשר להמשיך לחיות יחד.
ולי יהיה יתרון בתחום
כי חוויתי נישואים כאלה בדיוק.
אני מתגרש ממך, סוזן.
ואקח משמורת מלאה על הילד.
טה-דה! לבשתי את שמלת הכלה שלי.
רגע. מה קורה? -פשוט…
אני רציני. זה נגמר.
מה שזה לא יהיה… או היה, נגמר.
אתה אפילו לא תזכור את זה בבוקר.
פשוט אחזור למעלה.
אוסטין, איך יכולת?
אני חושב שאת יודעת איך יכולתי, אמילי.
אני חושבת שאת יודעת טוב מכולם.
איבדת שליטה על השתייה שלך.
אוסטין, לא אתן לך לעשות את זה לעצמך.
לא אתן לך להרוס את חייך!
אל תדאג. כבר הרסת אותם בשבילי.
תפסיק. אתה תפסיק מייד!
למה שלא תכה אותי פשוט? קדימה.
תכה אותי כמו שנהגת להכות אותה.
אוסטין.
מה?
כולנו ידענו, רק העמדנו פנים שלא.
אבל לא אמשיך לגונן עוד על הרגשות של הלוזר הזה.
אם. -לא אוכל ליצור עתיד לעצמי
אם אמשיך לשקר לגבי העבר.
אני לא יכול לשנות את העבר.
אבל לעולם לא אוותר על המשפחה הזו.
ולעולם לא אוותר עליך.
אוסטין, צא מכאן. אתה צריך לעזוב.
לא הייתם מצליחים להשאיר אותי כאן גם אם הייתם מנסים.
היי, תקשיב לי.
מה?
אמרת לי שעליי לבחור.
אמרת שזה אתה או הוא.
אז יש לי הפתעה.
אני בוחרת בו.
אני בוחרת באבא שלנו.
זו ההלוויה שלך.
ויני. אחותי המתוקה.
אימא? -ויני, סלחי לי.
אלוהים אדירים!
הו, אדוארד. אני מצטערת.
אלוהים אדירים.
אין לי חרטות.
רק רציתי שכולם יהיו מאושרים.
אמילי, אהובתי.
טוב, אני שוברת את נדר השתיקה שלי כדי להגיד
שהמשפחה הזו פשוט לא שפויה.
סו, אני…
אמילי, אל תיגעי בי כרגע.
אני יודעת שאת ודאי נסערת.
הוא לא התכוון לזה,
הוא לא יעזוב אותך, סו. -אמילי, לא אכפת לי מאוסטין.
אכפת לי ממך.
את צריכה להסביר לי את זה.
שמו היגינסון ו… -אני יודעת מי הוא.
קראתי את העבודה שלו.
גם לי יש מוח, זוכרת? -כן, ודאי.
אני לא מבינה למה נתת לאיש הזה
את אותו השיר שנתת לי.
הוא קרא למשוררים צעירים לפנות אליו, אז פניתי.
ושלחת לו את "בטוחים בתאי הבהט שלהם".
כן.
"האם יהיה לך זמן להיות החבר שאתה חושב שאני זקוקה לו?
יש לי גוף קטן.
הוא לא יתפוס מקום על השולחן שלך או ישמיע קול רב מעכבר."
"האם תהיה המנחה שלי, מר היגינסון? אני בסכנה, אדוני…"
אלוהים אדירים, אמילי.
את נשמעת חסרת אונים במכתב הזה.
כאילו את לבד לגמרי. אני לא מוזכרת בו בכלל.
רציתי, אני פשוט… -אלוהים, זה כאילו מאז שילדתי,
אני כבר לא קיימת!
סו, בבקשה.
את יודעת מה?
את בדיוק כמו אוסטין.
מה זה אמור להביע?
את חושבת שאת נאבקת על משהו, אבל האמת היא…
שאת פשוט בורחת.
תרגום: אסף ראביד