POSTHUS
Kære frøken Dickinson. Deres digte udtrykker en helt ny og original poesi.
"Helt ny og original."
Min poesi er ikke død. Den er ikke død. Den lever!
Sang fra hjertet, herre
Vinnie! Vinnie! Nu skal du bare høre.
Jeg har fået brev fra Thomas Wentworth Higginson.
Ved du, hvem han er?
Nå, men han er fantastisk.
Han er abolitionist og præst, og han skriver essays i The Atlantic.
Han er fritænker, Vinnie. Aktivist.
En, som virkelig vil gøre verden til et bedre sted, og ved du hvad?
Han kan lide mine digte. Han bad om flere.
Nok kan jeg ikke selv gå i krig, men måske, med denne mands hjælp,
kan jeg skrive digte, der betyder noget for folk.
Digte, der kan hjælpe.
Hvorfor siger du ikke noget?
Nå ja. Du svor tavshed i solidaritet med tropperne.
Du flytter grænser med din langvarige performancekunst. Meget avantgardistisk.
AMHERST TÆPPE-BASAR OG SANITÆR-MESSE
STØT UNIONENS SOLDATER
Vær sød at kigge med øjnene, ikke med hænderne.
-Meget indviklede sting. -Sådan skjuler vi vores budskab.
Hvad?
Amerika har været et land i under 100 år, men det tror, det opfandt kviltning.
Godt gået.
-Hej, Emily og Lavinia. -Hej.
Lavinia taler ikke i dag. Hun er tavs som hyldest til de faldne.
Hej, Lavinia.
Nå, er der noget, I kan lide?
-Det er meget småt. Er det til en baby? -Ja.
STEMMERET TIL KVINDER
-En feministisk baby. -Wow, okay.
Gud, se lige Bettys tæpper. Hvor er de smukke!
Tak. Pengene går jo til et godt formål.
Stykkerne passer ikke. De er jo forskellig størrelse. Det er ikke symmetrisk.
Hvad sker der? Det tæppe giver ingen mening.
-Kunst behøver ikke give mening. -Hun er genial.
-Jeg køber det. -Mig først.
Tak.
-Jeg fulgte dit råd. -Hvilket råd?
Jeg skrev et brev til verden, og verden svarede.
Ja, der kan du se.
Edward, føles det, som om folk glor på os?
Nej.
Måske lidt.
Jeg mærker en stærk misbilligende energi.
Nu begynder auktionen. Jeg donerede bedstemor Norcross' tæppe.
Det giver nok en god skilling.
Vi lægger ud med fem dollar.
Hvabehar?
Min mor vandt det blå bånd i Monsons tæppedyst i 1822 med det.
Det er kun første bud. Køberne afgør værdien af Deres donation, fru Dickinson.
-Det er ikke rimeligt. -Sådan fungerer en auktion.
Fem dollar for et arvestykke? Det er jo skandaløst.
Nej. Undskyld, jeg vil alligevel ikke sælge det. Giv mig det.
Jeg troede, De ville støtte soldaterne.
Ja, naturligvis. Men min søster er lige død,
og tæppet er mit eneste minde om hende. Giv mig det.
Hvis De vil have tæppet, må De byde på det.
-Edward. -Ja?
-Køb tæppet tilbage. -Jeg vil ikke bruge penge på et tæppe,
som har ligget på loftet, siden vi blev gift.
Edward! Familien er det vigtigste.
Og det tæppe er mit eneste minde om min døde søster.
-Tyve dollar? -Tæppet er Deres.
Gudskelov.
-Sikke et postyr, fru Dickinson. -Ja ja.
-Dickinson. -Ah, Conkey.
-Sikke en overraskelse. -Hvorfor dog det?
Det er et vigtigt arrangement, og jeg er jo universitetets kasserer.
Ja, naturligvis.
Men efter Deres seneste debatindlæg i avisen
troede jeg ikke, De ville støtte Unionens soldater.
-Hvad taler De om? -Deres læserbrev i dagens avis,
hvor De lovpriser og udviser sympati med de modbydelige Sydstater.
Det gør jeg da ikke!
Jo, De gjorde! Forræder!
Gerald, helt ærligt.
Dengang i 1850, da De stemte for den afskyelige slavelov...
-Ikke nu igen. -...godtog jeg, at det var et kompromis
for at bevare den skrøbelige fred.
Men nu, mens krigen raser og koster vore tapre sønner livet,
skriver De denne tonedøve og tvetydige opfordring til høflighed
og beder os lytte til begge sider.
I guder, Edward. De er jo apologet for ondskab.
Hvor vover De? Jeg skrev det brev på min brors vegne.
Bare fordi han bor i Georgia, er han ikke vores fjende.
-Det er han da! -Sådan fungerer borgerkrige.
Deres tone var nedladende. Og budskabet helt ude af trit med tiden.
I værste fald lød De snæversynet. I bedste fald...
-Ja? -Som en oldsag.
Jeg er blevet et år ældre i dag, så De har nok ret.
Gud, er det Deres fødselsdag? Tillykke!
Tillykke.
-Det vidste jeg ikke. -Pyt med det.
Han gør aldrig noget ud af dagen.
Edward, det er på tide, at De vælger side.
Jeg kan ikke vælge side mod min egen familie.
Nuvel, så risikerer De at miste titlen som kasserer for universitetet,
og guderne må vide hvad mere.
Det her kunne være dit.
-Far, er du okay? -Ja.
Tænk, at hr. Conkey sådan angreb dig.
-Den mand er altid dramatisk. -Og så på din fødselsdag.
Det gør jo ingen forskel. Jeg er snart død.
Alt er så svært for tiden. Han må ikke være trist på sin fødselsdag.
Hvad gør vi? Han har jo fået et skohorn.
-Nu ved jeg det! -Hvad?
Vi holder en klassisk Dickinson-fællessang.
Emily, sikke en pragtfuld idé. Det er meget længe siden.
Vi tænder op i kaminen og samles om klaveret
-og synger alle hans yndlingssange. -Perfekt. Ligesom i gamle dage.
Sang ved kaminen, som da I var børn. Jeres far elsker fællessang.
Åh, piger, familien er virkelig alt, hvad vi har.
Helt enig.
Far bliver så glad på sin fødselsdag, hvis vi alle synger.
Åh, Vinnie.
Kan du mime?
Det er måske bedst sådan.
-Så har vi kun ét problem. -Hvad?
Vi kan ikke holde fællessang uden hele familien.
-Hvad med Austin og Sue? -Vil du gerne have dem med?
Selvom du stadig ikke må holde barnet?
Familien er det eneste vigtige, så enkelt er det.
Mor, du har ret.
Jeg skal nok få dem til at komme.
Sue?
Sue, hvad er der galt?
Barnet har ikke sovet i nat, og han græder hele tiden,
og jeg er bare så træt. Jeg anede ikke, at man kunne være så træt.
Emily, jeg tror ikke, jeg kan.
Jo, du kan. Du gør det jo allerede. Du passer så godt på din barn.
Hvor er barnet?
Sammen med Clara og Anna.
Ja, de er nogle syge, små pyromaner, men jeg kunne ikke klare hans skrigeri.
Jeg trængte til en pause. Er det forkert?
-Nej, nej, selvfølgelig ikke. -Godt.
Sue, hør her.
Jeg elsker dig.
Den havde jeg ikke forventet.
Jeg elsker dig højere end noget andet i verden,
og det må du aldrig være i tvivl om.
Du skal vide det i knoglerne.
Og hvis jeg er nødt til at sige det hver eneste dag, så gør jeg det.
Du betyder alt for mig, Sue.
-Emily. -Jeg kan ikke leve uden dig.
Jeg kan ikke trække vejret eller skrive uden dig.
-Hvor kommer alt det fra? -Fra mit beskidte lille hjerte.
Jeg har det meget bedre.
-Godt, sygeplejerske Emily til tjeneste. -Tak, du har lige reddet mit liv.
Vi holder fællessang i aften til fars fødselsdag.
-Vil du være med? -Det lyder faktisk hyggeligt.
-Det vil jeg gerne. -Tak, Sue.
Familien er ikke fuldtallig uden dig.
Vi må overtale Austin.
-Bare rolig, det ordner jeg. -Gør du?
Jeg er trods alt stadig hans hustru. Han skal gøre, som jeg siger.
Du er måske nok hans hustru, men jeg er din.
Åh gud, han mangler mig.
-Beklager. -Vi ses bare i aften.
Vi ses.
Helt ny og original.
Sikre i kamre af alabaster
Uberørt ved dæmring Og uberørt ved dag
Sover opstandelsens ydmyge skare
Tagspær af silke og sten som tag
Før vi kaster os ud i det, vil jeg gerne høre, hvem I er.
Vil I hver især sige, hvad I hedder? Og samtidig fortælle lidt om jer selv.
Jeg lægger ud.
Mit navn er Everett.
Jeg har udsøgt smag inden for indretning, og jeg vil ikke tale om min fortid.
Jeg vil tale om min fremtid. Når jeg kommer væk herfra.
Ja!
-Hørt. Hørt. -Ja, mand, amen.
Har I altid boet her?
Vi er alle født her undtagen Erasmus. Ingen ved, hvor han kom fra.
Tiden er fiktion. Som i historierne fletter jeg mig ind og ud af fortider.
Af og til i form af en edderkop.
Hvad? Du er sgu underlig, mand!
Javel. Og dig?
Jeg hedder Muren. Det er, fordi jeg er stor,
men ironisk nok er jeg kendt for min stærke karakter.
-Ham kan man læne sig op ad. -Muren.
-Forstået. -Ja.
Ja. Og hvad hedder du?
Michael Jordan. Michael River Jordan.
Du bærer storhed i dig, Michael Jordan.
En dag vil stadioner fyldes for at se din dominans.
Erasmus kan se fremtiden.
Fremtiden og fortiden sameksisterer, hvis man har blik for det.
Det er sort fortræffelighed.
Wow. Okay.
Vil du dele din historie?
Mit navn er Soloman.
Jeg arbejdede i køkkenet. Jeg ved en masse om urter og krydderier.
Du er en god kok?
Jeg er morder. Jeg forgifter dig, uden du ved det.
-Så vil jeg passe på. -Prøv bare!
Nå, men nu hvor vi har overstået præsentationen...
Når I kan alfabetet, kan I stave til alle ord på engelsk.
-Kan jeg stave til "Hvor er min pistol?" -Sådan der!
Eller "Hvis jeg er i hæren, så giv mig et våben"?
Nemlig!
-Jeg troede, du kom med våben. -Skulle han ikke tale med Higginson?
Ja, hvordan gik det?
-Jeg nævnte det for ham. -Hvad sagde han?
-Han sagde: "Vi arbejder på sagen." -"Arbejder på sagen"? Hvad betyder det?
Ifølge Higginson er South Carolinas 1. Frivillige Regiment et eksperiment.
I er endnu ikke et officielt godkendt regiment, lader det til.
Ikke før Lincoln underskriver Emancipationserklæringen.
-Og hvornår sker det? -1. januar 1863.
Higginson tror, det bliver snart, men han kan ikke selv bevæbne jer.
General Saxton skal give tilladelse, og han skal først have ja fra Lincoln.
En uendelig masse hvide mænd, der står i vejen for os.
Jeg ville gerne hjælpe jer, men jeg skal bare lære jer at læse.
-Vi vil ikke læse, vi vil slås. -Vi vil ud i fremtiden.
Jeg kan sige jer én ting.
For at komme til fremtiden må man forstå fortiden.
Det betyder, at man må læse historien,
studere alt det mørke, smerten og paradokset.
Amerika er et paradoks, og det er vi nødt til at studere.
Hvis man ikke kan konfrontere det mørke,
hvordan kommer man så fremad og ud i lyset?
Manden har måske fat i noget.
Lad os lære at læse.
Austin, der er du. Klæd om. De venter os ovre hos din far.
Undskyld? Jeg er ikke på talefod med ham.
Nej, men det er hans fødselsdag, og de holder fællessang...
Hører du ikke et ord af, hvad jeg siger? Jeg har brudt kontakten med min far.
Jeg deltager ikke i hans fødselsdag. Men jeg vil ikke forhindre dig.
Jeg vil faktisk gerne have, du tager med. Lad mig være her alene med barnet.
Jeg ser ham aldrig. Bare én aften, ham og mig.
Hvorfor skulle en far ønske en aften alene med sit barn?
Hvis du ikke tager med, kan Clara og Anna passe barnet.
Du hører ikke efter!
Jeg sagde, at jeg gerne vil passe ham.
Du kan ikke engang passe på dig selv.
Hvad har du lavet hele eftermiddagen? Drukket, går jeg ud fra.
Nej, jeg vil ikke lade dig være alene med barnet.
Du taber ham vel ud ad vinduet eller noget andet frygteligt.
Fædre er bare ikke gode omsorgspersoner. Sådan er det bare.
-Mænd har andre roller. -Har de? Hvad for eksempel?
At kæmpe i krigen.
Hvorfor tager du ikke en uniform på og gør din pligt? Som mænd gør.
Så bliver din far måske stolt af dig.
-Er det rækkefølgen? Har du min sang? -Ja.
Edward!
Edward, kan du høre mig?
Jeg kan godt høre dig. Det havde nær taget livet af mig.
Godt, jeg troede, det var alvor.
Sikke en ståhej.
-Altså... det var min idé. -Ja?
Jeg ville bare holde en gammeldags fællessang på din fødselsdag.
Jamen...
Jeg vil gerne have lidt musik. Ja, det vil jeg gerne.
Vi lever i en svær og rystende tid
For trist til morskab For barsk til rim
For sange om fred Har mistet deres klang
Det er det, som er i vejen
De mænd vi så som brødre Er blevet til en flok rebeller
Og nu må vi slås mod dem
Det er det, som er i vejen
Rebellerne skal væk
Vi sender dem på flugt Over lands og til havs
Det er det, som er i vejen
Åh, solen skinner ned På mit gamle hjem i Kentucky
Det er sommer Og folk er så glade
Majsen skyder op Og engen står i blomst
Mens fuglene fløjter dagen lang
En frøken knejsede med nakken Ad enhver som gjorde kur
Hun lo hånligt ad deres ord Ad hjerter både falske og ægte
Mens hun muntert sang Og intet bekymrede sig om
Der er masser i fisk i havet Som ingen endnu har fanget
Lyt til spottedroslen Lyt til spottedroslen
Spottedroslen synger stadig Over hendes grav
Lyt til spottedroslen Lyt til spottedroslen
Den synger hvor grædepilen vinker
-Vinnie! -Flot, Vinnie. Mere!
Spil mere.
Det trængte jeg til. Tak.
Nu hvor jeg kan tænke klart igen, har jeg faktisk noget at sige om dit digt.
-Hvilket digt? -Det sidste du sendte, før barnet kom.
"Sikret i kamre af alabaster."
-Det var jo det, jeg sendte til... -Til hvem?
Til dig. Ja, fortsæt.
Ja, det er et helt exceptionelt digt.
Billederne af død og sne. Det er meget smukt, Emily.
Men?
-Er der et men? -Nej. Ikke et men, bare et måske.
Måske er det bedre uden anden strofe.
-Uden den? -Det er bare min mening.
Men min mening betyder jo mere for dig end nogen andens.
Nu skal vi mindes gamle dage. Edward, lad os dele vore kæreste minder.
-Har vi sådan nogle? -Ja, selvfølgelig.
-Fortæl om, hvordan I mødtes. -Okay.
-Det var i det 15. århundrede... -Edward! Fortæl nu historien.
Ja, ja da!
Altså...
Jeg var en flot ung mand fra Massachusetts' Statsmilits.
-Og jeg var udstationeret i Monson. -Hvor jeg voksede op.
En aften var jeg til kemiforelæsning på Monson Akademi, og tænk!
Unge frøken Emily Norcross sad lige ved siden af mig.
-Var du til kemiforelæsning? -Kun for at holde en plads til min bror.
Jeg ville løbe hjem, så snart videnskaben begyndte.
Ja, men hun blev på grund af kemien, hvis I forstår.
Han var major med skærf og sværd og alting. Kærlighed ved første blik.
Du svarede da ikke på mit frieri i tre måneder?
-Så længe var det da ikke. -Hun holdt mig hen i tre måneder!
-Utroligt! -Hvordan var brylluppet?
Brylluppet? Lad mig se...
Jeg var så spændt, at jeg ikke kunne sove.
Jeg stirrede på stearinlyset, der brændte ned,
til flammen var slukket for evigt.
Min søster Lavinia ville ikke have, at jeg giftede mig.
Hun syntes, jeg var for ung. Hun kunne ikke undvære mig på gården.
Hun gik helt i panik. Hun græd hele bryllupsdagen.
Det er...
Nå, men det gik jo alt sammen.
Et dejligt liv med Edward, tre skønne børn.
Pyt med, jeg ikke så mor igen.
Da jeg kom hjem til Monson, efter I tre var født, var hun død af gul feber.
-Åh, disse minder. -Ja. Super!
Jeg så min brudekjole i morges.
Den lå pakket ned med bedstemor Norcross' tæppe og samlede støv.
-Jeg kan godt huske den kjole. -Nå, så det kan du?
-Ja, tager du den ikke på? -Edward! Hold så op!
-Jeg kan da ikke passe den. -Prøv.
Jeg er ikke længere den barnebrud, jeres far rev bort fra familiens skød.
Du vil altid være min barnebrud.
Okay, det...
Jeg savner min søster.
Livet er vist svært for os alle.
Det kender jeg en sang om.
Så spil den.
Lad os standse op på livets rejse Og tælle dets mange tårer
Mens vi alle søber sorgen Med de stakkels
Der er en sang, som vil hænge For evigt i vores ører
Åh, svære tider, kom aldrig igen
Det er sangen De trættes suk
KÆRE BETTY OG HELEN
Svære tider, svære tider Kom aldrig igen
Mange dage har du stået Ved døren til mit hus
Åh, svære tider, kom aldrig igen
Mens vi søger latter og skønhed Og musik så let og munter
Ser vi svage skikkelser Der segner om ved døren
Skønt deres stemmer er tavse Siger deres tryglende blik
Åh, svære tider, kom aldrig igen
Du kom.
Tillykke, du gamle.
Tak. Dejligt, du kunne deltage.
-Det er sådan en smuk sang. -Ja, jeg elsker den.
Så bør I to lære jeres lille dreng den en dag.
Mig og Emily?
Nej, dig og Austin.
Vi sad lige og udvekslede minder.
Apropos minder. Jeg er straks tilbage.
-Hvor skal du hen? -Ovenpå.
-Hvad? -Det tager kun et øjeblik.
Austin, har du ikke fået nok?
Lyt til din hustru. Hun har ret.
Jeg vil faktisk gerne sige et par ord, hvis jeg må.
En fødselsdagstale. Ja, værsgo.
Det er ingen tale.
-Jøsses. -Godt. Nu skal I høre.
-Jeg har tænkt over det. -Det er en smule usædvanligt.
Det er næppe nogen overraskelse, at jeg ikke er lykkelig.
Men hele landet er jo ulykkeligt. Ulykkeligt og fuldt af smerte.
Det kan være svært at skelne mellem vores egen og samfundets smerte.
Men jeg bryder mig ikke om mit liv, som det er blevet.
Af utallige årsager.
"Som det er blevet"? Du er jo stadig ung, min dreng.
Ja, det er rigtigt. Mit liv er ikke slut endnu.
-Jeg er stadig i stand til at ændre ting. -Hvad mener du?
-Det er ikke et godt... -Lad mig tale.
Jeg har truffet nogle vigtige beslutninger, som I skal høre.
For det første forlader jeg advokatfirmaet Edward Dickinson og Søn.
Jeg starter mit eget firma.
Dit eget firma? Det er du ikke klar til.
Og hvor vil du finde klienter? Eller du vil måske tage mine?
Jeg har faktisk allerede klienter. Jeg specialiserer mig i et helt nyt felt.
Hvabehar? Hvilket felt?
Skilsmisser.
Jeg har studeret emnet.
Der er voksende efterspørgsel på skilsmisseadvokater for tiden.
Flere og flere ægteskaber viser sig under overfladen
at gemme på uoverstigelige modsætninger, ligesom Nord- og Sydstaterne.
Der kommer et tidspunkt, hvor man ikke kan leve sammen mere.
Og min fordel på det felt er, at jeg selv har oplevet sådan et ægteskab.
Jeg vil skilles, Susan. Og jeg kræver fuld forældremyndighed.
Jeg tog min brudekjole på. Jeg kan passe den!
-Vent, hvad sker der? -Bare...
Jeg mener det. Det er slut.
Det her, hvad det så end er eller var, er forbi.
Du vil have glemt det i morgen.
Jeg går ovenpå igen.
-Austin, hvor kunne du? -Det ved du vist godt.
Du ved det nok bedre end nogen.
Du drikker helt ukontrolleret. Du får ikke lov at gøre det mod dig selv.
-Du skal ikke ødelægge dit liv! -Bare rolig, det har du ødelagt for mig.
Vil du så holde op, omgående!
Hvorfor slår du mig ikke bare? Kom nu.
Ligesom du slog hende.
Austin!
Hvad? Alle vidste det. Vi lod bare som ingenting.
Men jeg vil ikke skåne den tabers følelser længere.
-Em. -Jeg får ingen ny fremtid,
hvis jeg lyver om fortiden.
Jeg kan ikke ændre fortiden, men jeg opgiver aldrig min familie.
Og jeg opgiver aldrig dig.
Austin, gå nu med dig.
Jeg gider slet ikke være her.
Hej, hør lige her.
Hvad?
Du sagde, at jeg skulle vælge.
At det var enten dig eller ham.
Og ved du hvad?
Jeg vælger ham. Jeg vælger vores far.
Så er du selv ude om det.
Vinnie. Min kære søster.
-Mor? -Vinnie, tilgiv mig...
Du godeste!
Edward, det er jeg ked af. Ja, jeg vil.
Jøsses.
Jeg fortryder intet.
-Jeg ville bare gøre alle glade. -Emily, min skat.
Nu bryder jeg mit tavshedsløfte for at sige,
at vores familie er vanvittig.
-Sue, jeg... -Emily, du skal ikke røre ved mig.
Du må være meget ked af det.
-Han mente det ikke. Han går ikke fra dig. -Pyt med Austin. Jeg holder kun af dig.
Vil du godt forklare det her?
-Han hedder Higginson... -Jeg ved, hvem han er. Jeg har læst ham.
-Jeg har også en hjerne. -Selvfølgelig.
Men hvorfor gav du denne mand det samme digt, som du gav mig?
Han inviterede unge digtere til at henvende sig, så det gjorde jeg.
Og sendte ham "Sikre i kamre af alabaster".
Ja.
"Har De mon tid til at blive den ven, De mener, jeg behøver?
Jeg har en lille skikkelse.
Jeg fylder ikke Deres skrivebord og støjer blot som en lille mus.
Vil De være min vejleder, hr. Higginson? Jeg er i fare..."
For pokker, Emily. I det brev fremstår du som hjælpeløs.
Som om du er helt alene. Du nævner slet ikke mig.
-Det ville jeg... -Siden jeg fik det barn,
-findes jeg ikke mere! -Sue, hold nu op!
Ved du hvad?
Du er ligesom Austin.
Hvad betyder det?
I tror, I kæmper for noget, men i virkeligheden... stikker I bare af.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve