- אל"ם ת"ו היגינסון בופורט, דרום קרוליינה -
- אדוארד דיקנסון אמהרסט, מסצ'וסטס -
סליחה.
- דואר -
- המפה הצבאית של ארצות הברית -
- מדינות הצפון ומדינות הקונפדרציה הדרומית -
- ירחון ה"אטלנטיק" ספרות, אמנות ופוליטיקה -
אני מצרפת את שמי ומבקשת ממך, בבקשה, אדוני,
שתגיד לי את האמת.
"דיקנסון"
- זה המכתב שלי לעולם -
סלח לי, אל"ם היגינסון. באתי לריאיון עבודה.
ודאי.
היכנס, אחי. היכנס.
אני מתנצל על העיכוב. לא מזמן חזרתי מהילטון הד.
הייתי עסוק שם בתכנונים עם הבריגדיר גנרל.
כל העניינים הצבאיים האלה עדיין די מבלבלים אותי, אבל…
אם זה עוזר לקדם את ביטול העבדות, אני בעניין.
ואני מבין שגם אתה פעלת למען המטרה הנפלאה.
ניהלתי עיתון קטן שפעל למען ביטול העבדות בניו אינגלנד.
ודאי. "מערכת השמש". אני מכיר אותו היטב.
באמת? -כתיבה מבריקה בעיתון.
וגם עזרת מאוד לחבר משותף שלנו, ג'ון בראון.
ינוח על משכבו בשלום.
ינוח על משכבו בכוח.
אפשר לקבל אמן, אחי?
אמן.
בזכות הקשר שלך למר בראון והעבודה שלך ב"מערכת השמש"
אני רוצה לשכור אותך לתפקיד הזה.
מה… באמת?
תבין, הנרי, אני מאמין בכל תוקף
שהאדם הראשון שיארגן ויפקד על גדוד שחור מוצלח
יבצע את השירות החשוב ביותר בהיסטוריה של המלחמה הזו.
לינקולן עוד לא משוכנע, אבל אני באמת מאמין
שהאנשים האלה מסוגלים להילחם, ואנחנו נוכיח את זה.
בסופו של דבר לינקולן יחתום על הצהרת האמנציפציה
וזה יהפוך לגדוד מאושר של הממשל הפדרלי,
אבל כדי להביא לכך,
עליי להוכיח לכל ה…
בוא נקרא להם ספקנים,
שהאנשים האלה אמיצים, ממושמעים
ומלומדים לא פחות מכל חייל לבן.
אני מבין. -לעזאזל.
שוב אני שם את הלובן במרכז. -סליחה?
אני תמיד מתקשה לנהל את השיחה הזו,
בגלל… אתה יודע, הרף שמוצב,
ברור שזה הרף של העליונות הלבנה,
עצם המערכת שאנחנו מנסים לפרק.
אך עם זאת,
אם החיילים שלי לא לומדים קרוא וכתוב…
לעזאזל, שוב עשיתי את זה.
לא "החיילים שלי". זה פטרוני.
אני מנסה לשלוט במילים שלי. לא "לשלוט". לסייר…
לא, גם זה בעייתי.
לעזאזל!
אשתפר.
אני מצטער, מה העבודה?
אני רוצה שתלמד את החיילים המשועבדים לשעבר
בגדוד המתנדבים הראשון של דרום קרוליינה לקרוא ולכתוב, בזמן…
שאתה מכיר בהיסטוריה הכואבת ובדינמיקת הגזע הכוחנית
שטבועה בעצם השפה האנגלית.
מה דעתך? יש לך רוחב פס לדבר כזה?
אני רוצה להבטיח לך
שלמרות שעד לא מזמן זה היה מטע עבדים מתפקד,
אנחנו פועלים עכשיו במרחב בטוח.
יהיה לי לכבוד לעבוד כמורה בגדוד שלך.
אדיר!
תראה אותנו! אנחנו מזעזעים את השולחן.
בהחלט.
אנחנו בונים תנועה.
סולידריות היא פועל, אחי.
זה, ממש כאן, אנחנו, מערכות היחסים האלה,
זו החזית האמיתית.
ואנחנו ננצח במלחמה הזו.
התלמידים החדשים שלך, המתנדבים מדרום קרוליינה ממתינים לך.
תזהה אותם לפי המכנסיים האדומים.
לך. תתחיל לשנות חיים.
בסדר.
- אמילי דיקנסון -
"היי
העת קרבה ובאה…"
בסדר, קדימה.
"היי
היי
העת קרבה ובאה
יש סוס בעמק
היי -סוס בעמק
העת קרבה ובאה
מי ירכב עליו? -היי
מי ירכב עליו? -העת קרבה ובאה
הביטו לאופק
היי
אני רואה את השמש -היי
אני רואה את השמש
העת קרבה ובאה
היא מסרבת לזרוח
היי -היא מסרבת לזרוח
העת קרבה ובאה
זה יום הדין
היי -זה יום הדין
העת קרבה ובאה…"
היי.
היי! -היי!
היי!
"העת קרבה ובאה…"
היי!
אתם מוכנים לזכות בהשכלה?
מי ה"באקרה" בכיסא?
רבותיי, שמי הנרי.
המפקד שלכם, אל"ם היגינסון,
שכר אותי ללמד אתכם קרוא וכתוב.
מה הוא אומר?
למה הוא מדבר כך?
אחי, מה המבטא הזה?
אתם חושבים שלי יש מבטא? -כן.
מעניין.
באוזניים שלי, לכם יש ניב חריג.
אתם מכנים את זה "גאלה", אם אני לא טועה. המבטא של איי הדרום.
צליל מלודי,
אבל קשה קצת לקלוט מילים מסוימות.
אתה מדבר כמו חתול מגונדר ששותה יותר מדי חלב.
אחי, תפסיק.
האמת היא שאני ממסצ'וסטס.
אוי, לא!
כן. כן.
זה מגוחך.
באקרה מגיע וטוען שהוא חופשי,
כשהוא גר במקום של אדונים.
לא, זה מס-אצ'ו-שיטס.
מאסטר-טו-שיטס?
נשמע שהוא מתעטש.
אני בטוח ששמעתי "מאסה" (אדון).
כן, זה פוגעני.
אל תגיד "מאסה" באזור הזה, "באקרה".
אין כאן אדונים. אנחנו חופשיים.
עוד לא חופשיים.
חופש הוא מצב נפשי.
ארסמוס, מספיק עם השטויות, אחי.
אנחנו חופשיים יותר משהיינו.
אבל לא חופשיים כמו שהיינו יכולים להיות.
עכשיו אתה מדבר לעניין. -הוא מוצא חן בעיניי.
רבותיי, ברשותכם, אני אעזור לכם להשתחרר.
ואיך בדיוק תעשה את זה?
אלמד אתכם את המיומנויות החשובות של קרוא וכתוב…
אתה תעזור לנו להשיג מדים נקיים?
אתה תשיג לנו שכר על כך שאנחנו נלחמים?
אתה תשיג לארסמוס זוג מכנסיים?
אני רק מנסה לא להיות סטריאוטיפ.
וחשוב יותר, אתה תכניס כלי נשק לידיים האלה?
יש מלחמה, "באקרה". אולי לא שמעת.
נשק וכסף. -ונעליים.
ואוכל טוב יותר, אולי. -בסדר הזה.
אתם אומרים שהם לא משלמים לכם?
הם משלמים לנו גרושים.
הם מאכילים אותנו, אז גרושים וגרגירים.
הם אומרים שישלמו לנו עשרה דולרים בשבוע.
זה פחות ממה שהאדם הלבן מקבל.
גם את זה הם לא משלמים לנו.
כן. אז לך תגיד לאל"ם היגיטי-פיגיטי
שאנחנו מוכנים למשכורת שלנו,
ואנחנו רוצים אותה במזומן, אחי.
לגמרי. -אז…
הם לא משלמים לכם,
הם לא נתנו לכם את הבגדים שאתם צריכים,
ואתם אומרים שלא זכיתם לאימוני הנשק הדרושים?
האימונים הדרושים? הם לא נותנים לנו לגעת בנשק בכלל.
אנחנו רק עושים תרגילים מטופשים וחופרים בורות ענקיים לשווא.
הצבא טוען שעוד אי אפשר לסמוך עלינו עם נשק.
הצבא טוען שעלינו להמתין, שעלינו להוכיח את עצמנו.
אנחנו חיילים לא פחות מכל לבן, אנחנו נלחמים לצדם,
והם מפחדים מאיתנו.
אנחנו לא נלחמים לצדם.
לא?
לא.
אנחנו נלחמים למען עצמנו.
זו המלחמה שלנו.
היא לא זהה לשלהם ולא תהיה כזו לעולם.
לא משנה של מי המלחמה,
אני יודע שלא אנצח בלי נשק דפוק, "באקרה".
מה זה "באקרה"?
זה "אדם לבן".
זו מילה בגאלה.
זו בדיחה, בנאדם, תשתחרר קצת.
אז תוכל להשיג לנו נשק, מר מאסטר-טו-שיטס?
אדבר עם היגינסון ואבדוק מה אפשר לעשות.
בינתיים… -כן, מה?
בינתיים…
אולי נוכל ללמוד את אותיות האלפבית.
- "עלי עשב" -
מה קרה, אדוארד? חדשות רעות?
החדשות תמיד רעות. מלחמה ארורה.
היא הופכת את האומה כולה לברברים.
כן, זה גיהינום מוחלט שם בחוץ. מה קרה הפעם?
אחי, סמואל, כתב לי שפשטו על המטע של השכן שלו.
צבא האיחוד עבר שם, כמו פולשים ויקינגים, הפכו את המקום.
חרטו את השמות שלהם על האח כשסיימו.
תמיד אמרתי שאסור היה לו לעבור לג'ורג'יה.
כבר מאוחר מדי לזה. הוא חי בדרום כבר עשרות שנים.
הוא מגדל שם משפחה.
לאן את הולכת?
יש לי דייט. -עם מי?
מישהו שאין סיכוי שימצא חן בעיניכם.
- "עלי עשב" -
"אני חוגג את עצמי,
אני שר את עצמי,
ומה שאני מניח, תניחו אתם,
כי כל אטום ששייך לי שייך גם לכם."
סליחה, אני מחפשת את…
סליחה, אתה…
אני עובר. בואו נמשיך לזוז, אנשים.
אלוהים. סליחה. היי, אני מחפשת את וולט ויטמן.
אה, יופי, זה יום המזל שלך. כי אני וולט ויטמן.
אלוהים אדירים. זה נפלא, אני לא מאמינה שמצאתי אותך.
למה? לא קשה למצוא אותי.
אחרי הכול, אני בכל מקום. אני הכול.
אני הסולל, נער התעלה,
עוזר הסיפון, נערה יאנקית נקיית שיער,
הכרטיסן, אשת החברה.
אני נחש הפעמונים, התנין, הפנתר, הדוב השחור.
אני וולט ויטמן, קוסמוס, דמוקרטיה, מנהטן.
אני ניו יורק.
בסדר, אני אמילי דיקנסון מאמהרסט.
ניו אינגלנד. מסצ'וסטס. בוסטון טאון.
כן, לא רחוק מבוסטון.
הו, חייל שלי,
הקרנות והתופים מעניקים לך מוזיקה, ולבי…
הו, חייל שלי, לבי מעניק לך אהבה.
זו הסיבה שאני כאן. זו הסיבה שבאתי לפגוש אותך.
מר ויטמן, אני משוררת.
משוררת.
אז את ודאי מכירה את הדחף.
הדחף, הדחף, הדחף.
הדחף לפרות ולרבות של העולם.
הדחף לשיר, לזמר, להצטרף לפזמון הגדול והאינסופי.
אני ממשיך הלאה.
כן. כן. אני משוררת, בדיוק כמוך,
ומישהו אמר לי שאם אני רוצה לכתוב שירה נפלאה…
כן? -אני צריכה להיות כמוך,
ואני צריכה לצאת לעולם ולהתמודד עם הכאב שלו.
אז את בקטע של כאב, מה?
כן?
אז באת למקום הנכון. זו ניו יורק סיטי, בייבי.
הברונקס למעלה, הבטרי למטה וכאב נמצא בכל מקום.
בואי איתי, אמילי דיקנסון, בואי נלך להיפגע.
בוקר טוב! -טוב לפגוש אותך.
אני מצטער.
אלוהים, חדשות איומות מסוואנה.
הלוואי והייתה דרך שהייתי יכול לעזור לאחי,
אבל אני כבר לא בטוח בכלל שהוא מקבל
את המכתבים שאני כותב לו.
מלחמה ארורה.
אתה יודע שמסוכן שאנחנו מתכתבים עם אנשי הקונפדרציה.
זה גורם לאנשים לדבר. -מה אני אמור לעשות?
להתנתק מבני משפחתי בגלל גיאוגרפיה?
את יודעת שאני לא כזה, גברת דיקנסון. משפחה היא העיקר.
למה לעזאזל אתה מתגרד כך?
אני מתגרד? את מתגרדת.
באמת?
כן, באמת.
אני מתגרדת. למה הבגדים שלי מגרדים?
כן, גם שלי.
מה למען השם…
שכחת לעשות כביסה השבוע?
איך אתה מעז לרמוז שאשכח דבר כזה, אדוארד?
אתה יודע שיום הכביסה הוא החיים שלי.
אז למה לעזאזל אני מתגרד כך? -אין לי מושג.
אני מניחה שזה באשמת מגי.
מגי!
האם אני סותר את עצמי? בסדר גמור, אני סותר את עצמי.
אני משמיע את הברברת הברברית שלי מגגות העולם.
ויטמן, תהיה שקט יותר.
אהיה שקט יותר וגם רועש יותר.
וגם אמשיך עד עלות השחר.
תבינו, אני משורר הגוף ומשורר הנשמה.
אז מה הוא כאב בשבילי, אם לא צדו השני של העונג?
מה הוא משורר, אם לא היבט נוסף של היקום הכל-יכול?
את לא רק אמילי דיקנסון. את כולם.
את כל אדם כאן.
אז אל לך להסתפק בלשאול את הפצוע איך הוא מרגיש.
עלייך להפוך לפצועה בעצמך.
אחי, כשהקליע פגע בך,
הרגשת את כל מה שהמדינה הזו הייתה?
והאם כל מה שעשוי להיות חלף דרכך?
כן. בהחלט. -האם אתה אמריקה?
כן, אני חושב.
כן, זה מה שאתה. וגם אני.
וגם היא וגם הוא וגם כל אדם כאן.
אז אמריקה היא השיר הנפלא מכול.
בואי נתקדם.
אני לא בטוחה שאני קולטת הכול.
מה? לא, אל תנסי לקלוט.
במקום זאת, שחררי את זה.
רדי מהמוח שלך מטה אל הגוף ותרגישי.
העונג, הכאב, האור, הצל.
פשוט תתקיימי כמו שאת. זה מספיק.
אני גוסס. -כן! אתה באמת גוסס.
ואתה בר מזל. אתה חושב שלהיוולד זה מזל טוב?
הרשה לי להודיע לך שלמות זה מזל טוב לא פחות.
וכל אדם כאן גוסס.
כל אדם כאן גוסס מסיבות רבות:
נמקים, עגבת, דיזנטריה, ירי,
חניתות, דיזנטריה, דיזנטריה, דיזנטריה.
לואיזה? -אמילי.
את מכירה אותה? -זו לואיזה מיי אלקוט.
טוב לראות אותך כאן, בחזית.
מה את עושה כאן? -אני גם אחות במלחמת האזרחים.
עוד עובדה מפתיעה אך נכונה בהחלט לגביי.
תשמעי, אני זוכה להמון חומר מעולה כשאני עושה את זה.
אני לומדת המון, אבל סיפורת טובה מבוססת על עובדות תמיד,
והמקום הזה מפוצץ בפרטים ובדיוק,
את מבינה מה אני אומרת?
כן, את מתכוונת…
לכך שאין לברוח מהמוות, מהחיים, מכאב ומאקסטזה?
כן. לא. לזה שלפצעים יש ממש ריח רע.
האמת היא שכשחלק מהבחורים האלה מגיעים לכאן,
זה הריח הדוחה ביותר שתקף אי פעם את האף האנושי.
זה די דוחה, אבל את יודעת, עובדות הן עובדות.
הוא הלך!
הוא מת בזרועותייך! הו, החיים! הזהות!
זה ממש חומר מעולה. -המחזה העוצמתי…
אלך לכתוב קצת. מוות מוכר.
מסכן.
אבא. אבא, זה אתה?
כן. אני אבא שלך.
לפעמים אנחנו מעמידים פנים שאנחנו קרובי משפחה שלהם,
כדי שירגישו שזכו להיפרד.
אני אבא שלך.
אני גם הבן שלך,
אני אימא שלך והשכן שלך.
כן, הוא פשוט מגזים עם זה קצת.
כן. -בני, מה שלום הגדם המדמם שלך היום?
אבא, הוא מפחיד בהחלט.
אני בטוח שמצב רוחך ישתפר כשתגלה
שהבאתי את אחותך היקרה לבקר אותך.
אחותי? אחותי אנאבל, זו את?
כן. כן, אני… אחותך.
אחותי! לא אוכל להיכנס לממלכת גן העדן
אם לא תאחלי לי דרך צלחה.
האם תעניקי לאחיך המסכן נשיקה אחרונה?
בחייך. הוא העניק את חייו למען האיחוד.
תני לו נשיקה.
למען השם.
בוא הנה, בחור.
וולט, בחייך. זה מוגזם.
כאילו שלא ראית שני גברים מתחבקים בקומונה של אבא שלך.
מי צריך כוסית?
"היה זה בוקר יום שישי כשהפלגנו
ולא היינו רחוקים מהיבשה
הקברניט ראה בת ים מקסימה
עם מסרק וכוס ביד
גלי האוקיינוס זורמים…"
מה המקום הזה?
מרתף הבירה של פאף, הבר הנפלא בניו יורק סיטי.
זה מדהים. מותר לעשן בפנים.
שניכנס?
"ואנשי היבשה שוכנים למטה, למטה
אנשי היבשה שוכנים למטה…"
אוסטין, תהיה שקט יותר, בבקשה. -בסדר.
אתה תעיר אותו.
בסדר.
הוא די חמוד, מה?
רואים שהוא בן דיקנסון.
היה לך ספק?
אל תנענע את העריסה. אתה תעיר אותו.
אני לא מנענע אותה, בסדר?
את צריכה לסמוך יותר על האינסטינקטים שלי.
אני יכול להיות אב טוב.
מניסיוני, אבות טובים פשוט לא מפריעים.
אוסטין, אתה תעיר אותו. בבקשה.
"היה לי עץ אגוז קטן
הוא לא נשא פרי
מלבד אגוז כסוף אחד…"
אוסטין, תפסיק לשיר. אתה תעיר אותו.
בבקשה, הוא ישן.
"בתו של מלך ספרד…" -אוסטין, הוא ישן.
בא לבקר…
אוסטין. -אני יודע איך לטפל בו, סו.
הוא בני.
שתית שוב? אתה תמיד שר כשאתה שיכור.
אני מקווה שהילד שלנו לא יירש את כל התכונות שלך.
את חושבת יותר מדי.
את צריכה לצאת מהראש שלך ולהיכנס לגוף שלך.
על מנת להיות משוררת מעולה, את צריכה להרגיש הכול.
אני בולע הכול, זה טעים, אני אוהב את זה, זה הופך להיות שלי.
אני הגבר, אני סבלתי. הייתי שם!
כן!
ברמן, סיבוב נוסף!
איזה סבל. -זה שורף.
גרדי אותי חזק יותר, מגי.
מה לעזאזל גורם לגירוד הארור הזה?
נמלים ארסיות? -לא סביר, אדוני.
אני חושבת שיש הסבר סביר בהרבה.
כן? מה למשל?
לפי היגיון בריא, אלה אלפים.
סליחה, אמרת… -אלפים, אנשים קטנטנים.
הם תמיד שובבים. מפזרים את האבקה שלהם בכל מקום.
האבקה שלהם?
לרוב טוב שיש אלפים בבית.
מישהו בטח עשה משהו שהרגיז אותם.
האלפים כועסים.
נראה שכן.
ועכשיו הם פוגעים בנו. -אדוארד, מה נעשה?
לא חיים יצורים קסומים בבית הזה, גברת דיקנסון.
מפלצת!
לוויניה, מה לעזאזל קרה לך?
למה את מכוסה בעפר?
קברתי את עצמי בעודי בחיים.
יורשה לי לשאול למה?
כדי לחלוק כבוד לחיילים שנפלו.
אני רוצה לחוות כל מה שהם חוו.
אני רוצה לחוש את כל הכאב שלהם. זה מקרב אותי אליהם.
זו הסיבה שפירקתי את המיטה שלי והתחלתי לישון באסם.
את ישנה באסם עם הסוסים?
זה ההסבר לריח.
כן, ישנתי באסם אמש.
אבל לצערי, המיטה הייתה מלאה פרעושים.
פרעושים? -פרעושים?
כן, פרעושים, לא אלפים, פרעושים. זה היה הניחוש הבא שלי.
הכנסת פרעושים לבית. -זו הסיבה שאנחנו מתגרדים כך.
כן. בהחלט.
לעזאזל! הם בכל מקום!
אדוארד, איך ניפטר מהם?
אנחנו צריכים להדביר. למלא את הבית בגופרית. כולם לצאת.
מישהו ראה את אמילי?
וואו, אני מרגישה… משוגעת.
כן. טוב. משורר צריך להרגיש משוגע.
משוגע, פרוע וחופשי.
אבל אני לא מסוגלת להפסיק לחשוב על החיילים הגוססים.
הם סבלו מאוד. אני… -סבל הוא טוב למשורר.
כל הרגשות טובים. ככל שהם חזקים יותר, טוב יותר.
עלינו לחוש כמה שיותר כאב וכמה שיותר עונג.
אז תגידי לי, אמילי דיקנסון,
מה מדליק אותך?
אני… לא יודעת.
בטח שאת יודעת!
קדימה! מה מדליק אותך? מה מגרה אותך? מה עושה לך את זה?
אני חושבת… -לא, תפסיקי לחשוב. תפסיקי לחשוב.
פשוט תגידי את זה. תגידי מייד. -בסדר. סו.
עכשיו אנחנו מדברים לעניין.
בסדר, מי זו סו?
כן. סו היא…
היא ה… -היא?
בסדר, אפשר להגיד שהיא חברה שלי.
כן, אפשר להגיד שהיא אחותי.
ואפשר להגיד שהיא גם…
המאהבת שלך? -כן.
נפלא! כן!
ועם סו את מרוקנת את כל הנהרות העצורים שבתוכך?
סליחה?
האם עם סו את חיה אלף שנות חיים?
האם בסו את מתעטפת? את סו את מושכת קרוב?
האם את סו אינך יכולה לשחרר?
האם סו ואת חודרות זו אל זו?
מה?
תשמע… כן.
אז תגידי את זה! תצעקי את זה! אהבה חופשית! ביטוי חופשי!
סקס, סקס, סקס.
תשמעי, בין אם את שרה שיר או בונה מכונה,
או נוסעת לקוטב הצפוני, או אוהבת את אימא שלך,
או בונה בית, או נעליים שחורות,
כל דבר, הכול זה סקס, סקס, סקס.
אני אוהבת את סו. -אני לא שומע אותך. אני לא שומע אותך.
תצעקי! -אני אוהבת את סו!
בסדר?
אני אוהבת את סו! ואני רוצה אותה! ואני רוצה עוד ועוד!
ואם הייתי על ערש דווי עכשיו, הדבר היחיד שהייתי רוצה הוא סו!
אדיר!
זה היה שיר.
רוצה לרקוד?
רק רגע. אני עדיין מנסה להבין אם השירה שלי…
לא, יקירתי. תפסיקי לנסות להבין, פשוט תרגישי.
כשאת מעניקה, תעניקי את עצמך.
שתי עם השתיינים. רקדי עם הרקדנים.
קדימה!
"זה המכתב שלי לעולם
שלא כתב לי מעולם
החדשות הפשוטות שהטבע סיפר
ברכות מלכותית…"
- בטי והלן היקרות -
"המסר הופקד
בידיים שאני לא רואה
כי אהבתי לה מתוקה, בני הכפר,
שפטו אותי ברוך."
תרגום: אסף ראביד