EVERSTI TW HIGGINSON BEAUFORT ETELÄ-CAROLINA
Anteeksi.
POSTI
YHDYSVALTOJEN SOTILASKARTTA
POHJOISET OSAVALTIOT JA ETELÄN KONFEDERAATIO
KIRJALLISUUS TAIDE JA POLITIIKKA
Liitän nimeni pyytäen teitä ystävällisesti -
kertomaan minulle, mikä on totta.
Anteeksi, eversti Higginson. Tulin työpaikkahaastatteluun.
Tietenkin.
Tule sisään, veljeni.
Anteeksi viivästys. Palasin juuri Hilton Headistä.
Mietimme strategiaa prikaatikenraalin kanssa.
Nämä armeijajutut ovat yhä hieman hämmentäviä, mutta…
Jos niillä pääsee orjuudesta eroon, olen mukana.
Ymmärtääkseni sinäkin olet edistänyt tätä hienoa asiaa.
Johdin pientä orjuuden vastaista lehteä Uudessa-Englannissa.
Tietenkin. Constellationia. Tunnen sen hyvin.
Tunnetteko? -Nerokasta tekstiä siinä lehdessä.
Ja autoit paljon yhteistä ystäväämme John Brownia.
Rauha hänen sielulleen.
Valta hänen sielulleen.
Sanotko aamen, veljeni?
Aamen.
Yhteytesi hra Browniin ja työsi Constellationissa -
herättivät kiinnostuksen.
Mitä? Oikeastiko?
Katsos, Henry, uskon vakaasti,
että ensimmäisen mustan rykmentin järjestäjä ja komentaja -
tekee tämän sodan historian tärkeimmän palveluksen.
Lincoln ei ole vakuuttunut vielä. Mutta uskon aidosti -
miesteni taistelukykyyn. Todistamme sen.
Lincoln vahvistaa vielä vapautusjulistuksen,
ja rykmentistä tulee virallinen.
Mutta sitä varten -
joudun todistamaan kaikille,
sanotaan skeptikoille,
että mieheni ovat yhtä rohkeita, kurinalaisia -
ja oppineita kuin valkoiset sotilaat.
Ymmärrän. -Hitto vie.
Asetan taas valkoiset jalustalle. -Anteeksi kuinka?
On aina haastavaa keskustella, koska käytetyt normit -
ovat tietenkin valkoisen ylivallan, jota yritämme purkaa.
Mutta jos sotilaani eivät opi luku- ja kirjoitus…
Hitsi, tein sen taas. "Sotilaani" on liian holhoavaa.
Yritän valvoa kieltäni. Ei valvoa vaan vahtia…
Ei, sekin on ongelmallista. Hitto!
Pystyn parempaan.
Anteeksi. Mikä se työ on?
Haluan, että opetat entisille orjille -
First South Carolina Volunteersissa luku- ja kirjoitustaitoa -
ottaen huomioon tuskallisen historian ja rasistisen valtadynamiikan,
jotka on sulautettu kieleen.
Mitä mieltä olet? Pystytkö siihen?
Haluan vakuuttaa,
että vaikka tämä oli vielä äskettäin toimiva orjaplantaasi,
toimimme nyt turvallisessa tilassa.
Olisi kunnia työskennellä opettajana rykmentissänne.
Helvetin hienoa!
Kappas meitä! Järkytämme valtarakenteita. -Todellakin.
Me rakennamme liikettä.
Solidaarisuus on verbi, veljeni.
Tämä tässä, me, nämä suhteet ovat todellinen etulinja.
Me voitamme tämän sodan.
Uudet oppilaasi odottavat sinua. Tunnistat punaisista housuista.
Mene. Ala muuttaa heidän elämäänsä.
Selvä.
No niin, antaa mennä.
Hei.
Hei!
Oletteko valmiita saamaan opetusta?
Kuka tämä tuoli-buckra on?
Hyvät herrat, nimeni on Henry.
Komentajanne palkkasi minut opettamaan teille luku- ja kirjoitustaitoa.
Mitä hän höpisee?
Miksi hän puhuu noin?
Hemmo, mikä tuo korostus on?
Onko teistä minulla korostus? -On.
Mielenkiintoista.
Minun korvaani teillä on epätavallinen murre.
Sanotte sitä käsittääkseni gullahiksi. Sea Islandsin puhetta.
Varsin sointuvaa, mutta joitain sanoja on vaikea ymmärtää.
Puhuu kuin liikaa maitoa juonut hieno kissa.
Lopeta.
Itse asiassa olen Massachusettsista.
Voi ei!
Niin. Jep.
Aika paksua.
Buckra sanoo olevansa vapaa, kun asuinpaikan nimessä on "massa".
Ei. Se sanotaan mass-atsuu-shits.
Master-tuu-shits?
Kuulostaa aivastukselta.
Minä kuulin "massa".
Se on loukkaavaa.
Täällä ei sanota "massa", buckra. Niitä ei ole täällä. Olemme vapaita.
Emme vielä.
Vapaus on mielentila.
Erasmus, lopeta tuo. -Enemmän vapaita kuin ennen.
Voisimme olla vapaampia.
Nyt puhut asiaa. -Pidän hänestä.
Jos saan luvan, autan teitä pääsemään vapaaksi.
Miten teet sen?
Opetan tärkeän luku- ja kirjoitustaidon.
Autatko saamaan puhtaat univormut?
Saatko meille palkan sotimisesta?
Hankitko Erasmusille housut?
Yritän välttää stereotyyppiä.
Mikä tärkeintä, hankitko meille aseet?
Olemme sodassa. Ehket ole kuullut.
Aseita ja rahaa. -Ja kenkiä.
Ehkä parempaa ruokaa. -Siinä järjestyksessä.
Eikö teille makseta palkkaa?
Meille maksetaan pähkinöitä.
No, meidät ruokitaan, joten pähkinöitä ja puuroa.
Sanovat maksavansa 10 dollaria viikossa. -Mikä on vähemmän kuin valkoisille.
Eivät maksa edes sitä.
Niin. Menepä kertomaan eversti Hienohelmalle,
että odotamme palkkojamme.
Haluamme käteistä.
Juuri niin. -Eli -
teille ei makseta,
ette saa oikeita vaatteita ettekä saa kunnon koulutusta aseilla.
Kunnon koulutusta? Emme saa koskea aseisiin.
On vain tyhmiä, loputtomia sulkeisia ja turhien kuoppien kaivuuta.
Armeija ei uskalla antaa vielä aseita.
Meidän täytyy odottaa ja todistaa kelpoisuutemme.
Olemme yhtä lailla sotilaita kuin rinnalla taistelevat valkoiset.
He pelkäävät meitä.
Emme taistele heidän rinnallaan.
Ettekö?
Emme.
Taistelemme itsemme puolesta.
Tämä on meidän sotamme. Se ei ole koskaan sama kuin heidän.
Missä sodassa taistelenkin, en voita sitä ilman hiton asetta, buckra.
Mikä on buckra?
Se tarkoittaa valkoihoista.
Se on gullahia.
Se on vitsi. Rauhoitu.
Saatko meille aseita, hra Master-tuu-shits?
Puhun Higginsonille. Katson, mitä voin tehdä.
Sillä välin… -Niin, mitä?
Sillä välin -
voimme ehkä opetella aakkoset.
RUOHOA: RUNOJA
Mikä hätänä? Huonoja uutisia?
Aina huonoja, tämä hiton sota.
Koko kansa muuttuu barbaareiksi.
Varsinainen helvetti. Mitä nyt on tapahtunut?
Veljeni Samuel kirjoittaa, että hänen plantaasinsa tuhottiin.
Unionin armeija tuli kuin viikingit ja hajotti paikan.
Kaiversivat nimensä takkaan lopetettuaan.
Ei olisi pitänyt muuttaa Georgiaan.
Hän on asunut Etelässä vuosikymmeniä.
Hänellä on perhe siellä.
Minne sinä menet?
Treffeille. -Kenen kanssa?
Et varmasti hyväksyisi häntä.
RUOHOA: RUNOJA
"Juhlin itsekseni,
laulan itsekseni,
ja oletat samaa kuin minä,
koska joka atomini kuuluu myös sinulle."
Anteeksi, etsin…
Anteeksi, oletko…?
Tehkää tietä. Pysykää liikkeellä.
Jukra! Anteeksi! Hei. Etsin Walt Whitmania.
Sitten on onnenpäiväsi, koska olen Walt Whitman.
Voi luoja. Uskomatonta. En voi uskoa, että löysin sinut.
Miksi? Ei minua ole vaikea löytää. Olenhan kaikkialla. Olen kaikki.
Olen kiveäjä, kanaalipoika,
kansimies, puhdashiuksinen jenkkityttö, kapellimestari, intiaanivaimo.
Olen kalkkarokäärme, alligaattori, pantteri, mustakarhu.
Olen Walt Whitman, kosmos, demokratia, Manhattan.
Olen New York.
Selvä. Olen Emily Dickinson Amherstistä.
Uusi-Englanti. Massachusetts. Boston.
No, lähellä Bostonia.
Oi, sotilaani.
Torvet ja rummut antavat sinulle musiikkia ja sydämeni…
Oi, sotilaani, sydämeni antaa sinulle rakkautta.
Tämän vuoksi tulin. Tämän vuoksi tulin tapaamaan.
Olen runoilija.
Runoilija.
Sitten tunnet varmaan halun.
Halun ja halun ja halun.
Maailman ikuisen halun lisääntyä.
Laulaa laulua. Veisata veisua. Liittyä suureen ja loputtomaan kuoroon!
Jatkan matkaa.
Kyllä! Olen runoilija kuten sinä.
Kuulin, että jos haluan kirjoittaa hienoja runoja…
Niin? -Minun pitää olla kaltaisesi,
mennä maailmalle ja kohdata sen tuska.
Pidät siis tuskasta, vai?
Niin.
Olet tullut oikeaan paikkaan! Tämä on New York City, muru.
Bronx ylhäällä, Battery alhaalla ja tuska on kaikkialla.
Seuraa minua, Emily Dickinson. Satutetaan itseämme.
Huomenta! -Kiva nähdä sinua.
Olen pahoillani.
Luoja, kamalia uutisia Savannahista.
Kunpa olisi keino auttaa veljeäni.
En ole varma, toimitetaanko kirjoittamiani kirjeitä enää.
Tämä hiton sota.
On vaarallista käydä kirjeenvaihtoa konfederaattien kanssa.
Ihmiset puhuvat. -Mitä helvettiä pitäisi tehdä?
Hylätä sukuni maantieteen takia?
Tiedät, etten toimi siten. Suku on tärkein.
Miksi ihmeessä raavit itseäsi noin?
Minäkö? Sinä se raavit.
Raavinko?
Raavin minä.
Minua kutittaa. Miksi vaatteeni kutittavat?
Niin minunkin.
Mitä ihmettä?
Unohditko pyykätä tällä viikolla?
Kehtaatkin väittää, että unohtaisin sen. Pyykkipäivä on paras.
Mikä helvetti sitten kutittaa? -En tiedä.
Oletan, että se on Maggien vika.
Maggie!
Kumoanko sanani? Hyvä on sitten. Kumoan sanani.
Ulisen barbaarisesti maailman kattojen yllä.
Whitman, ole hiljempaa.
Olen hiljempaa ja jatkan.
Jatkan jatkamistani aamunkoittoon asti.
Katsos, olen kehon runoilija ja sielun runoilija.
Tuska on minulle vain nautinnon toinen puoli.
Runoilija on vain kaikkivoivan universumin yksi taho.
Et ole pelkkä Emily Dickinson. Olet kaikki.
Olet joka mies täällä.
Et saa siis vain kysyä haavoittuneen oloa.
Sinusta itsestäsi pitää tulla haavoittunut.
Veljeni, kun luoti osui sinuun, tunsitko kaiken, mitä tämä maa on ollut?
Kulkiko lävitsesi kaikki se, mitä se voi olla?
Kyllä. Toki. -Oletko Amerikka.
Taidan olla.
Kyllä! Sinä olet. Ja minäkin olen.
Hänkin on ja tuo mies ja joka mies täällä. Siten Amerikka on hienoin runo.
Jatketaan.
En ole varma, ymmärränkö kaiken.
Mitä? Älä yritä ymmärtää sitä.
Ota sen sijaan rennosti.
Pudottaudu aivoistasi kehoosi ja tunne.
Nautinto, tuska, auringonvalo, varjo. Ole sellainen kuin olet. Se riittää.
Teen kuolemaa. -Kyllä! Teet kuolemaa.
Ja olet onnekas. Luuletko, että on onnekasta syntyä?
Kiirehdin kertomaan, että on yhtä onnekasta kuolla.
Joka mies täällä tekee kuolemaa.
Joka mies täällä tekee kuolemaa useista eri syistä:
kuolio, kuppa, punatauti, ampumahaava,
pistin, punatauti, punatauti, punatauti.
Louisa? -Emily.
Tunnetko hänet? -Tämä on Louisa May Alcott.
Hyvä nähdä sinua etulinjassa.
Mitä teet täällä? -Olen myös sairaanhoitaja.
Taas yllättävä mutta tosi fakta minusta.
Saan tästä hienoa aineistoa.
Opin paljon, mutta hyvä fiktio perustuu faktaan.
Paikka on täynnä yksityiskohtia. Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Aivan, tarkoitat -
kuoleman, elämän, tuskan ja hurmion selvittämätöntä luonnetta.
Niin. En, vaan haavojen pahaa hajua.
Kun näitä tyyppejä tulee tänne,
se on pahin haju, joka ihmisnenään on iskenyt.
Aika inhaa, mutta faktat ovat faktoja.
Hän kuoli!
Hän kuoli syliisi! Oi, elämä! Identiteetti!
Todella hyvää aineistoa. -Voimakas leikki…
Teen muistiinpanoja. Kuolema myy.
Poikarukka.
Isi, sinäkö se olet?
Kyllä. Olen isukkisi.
Välillä esitämme perhettä, jotta he tuntevat saavansa hyvästellä.
Minä olen isäsi.
Ja olen poikasi, äitisi ja naapurisi.
Hän vie sen liian pitkälle.
Toki. -Poikani, miten verinen tynkäsi voi?
Isi, tämä on pelottavaa.
Sinua varmaan piristää tietää,
että toin rakkaan siskosi tässä tapaamaan sinua.
Sisko? Siskoni Annabelle. Sinäkö se olet?
Kyllä, minä olen siskosi.
Sisko! En voi mennä taivaan valtakuntaan -
ennen kuin toivotat hyvää matkaa. Annatko velirukallesi viimeisen suudelman?
Suostu nyt. Hän antoi henkensä Unionin puolesta. Moiskauta häntä.
Luojan tähden.
Tule tänne, poika.
Walt, älä nyt, liikaa.
Etkö muka nähnyt miesten syleilevän isäsi kommuunissa.
Kuka haluaa drinkin?
Mikä paikka tämä on?
Pfaff's Beer Cellar, New York Cityn paras baari.
Mahtava. Sisällä saa polttaa.
Mennäänkö?
Austin, ole hiljaa. -Selvä.
Herätät hänet.
Selvä.
Hän on aika söpö.
Hänestä näkee, että hän on Dickinson.
Epäilitkö sitä?
Älä heiluta kehtoa. Herätät hänet. -En heiluta sitä.
Luota enemmän vaistoihini.
Voin olla hyvä isä.
Kokemukseni mukaan hyvät isät pysyvät poissa tieltä.
Austin, herätät hänet. Ole kiltti.
Lopeta laulaminen. Herätät hänet.
Hän nukkuu.
Austin. -Osaan pitää hänestä huolta, Sue.
Hän on poikani.
Oletko juonut taas? Laulat aina humalassa.
Kunpa lapsemme ei perisi kaikkia ominaisuuksiasi.
Olet liian älyllinen.
Poistu mielestäsi kehoosi. Hyvän runoilijan pitää tuntea kaikki.
Kaiken tämän nielen, se maistuu hyvältä, pidän siitä, siitä tulee omani.
Olen se mies. Minä kärsin. Olin siellä!
Niin!
Baarimikko, toinen kierros!
Mikä tuska. -Polttaa.
Raavi kovempaa.
Mikä hitto aiheuttaa kamalan kutinan?
Myrkkymuurahaisetko? -Se ei ole todennäköistä.
On paljon järkevämpi selitys.
Niinkö? Mikä?
Järkeni sanoo, että tontut.
Anteeksi, sanoitko…? -Tontut. Pienet miehet.
Aina kiusanteossa. Levittelevät jauheitaan.
Jauheitaan?
Yleensä on hyvä olla tonttuja talossa. Joku kai suututti ne jotenkin.
Tontut ovat vihaisia. -Siltä näyttää.
Nyt ne alkoivat häiritä. -Edward, mitä me teemme?
Tässä talossa ei asu taikaolentoja.
Hirviö!
Lavinia, mitä hittoa sinulle tapahtui?
Miksi olet multainen? -Hautasin itseni elävänä.
Saanko kysyä syytä?
Kaatuneiden sotilaiden kunniaksi. Haluan kokea kaiken heidän kokemansa.
Haluan tuntea heidän tuskansa. Se lähentää meitä.
Siksi purin sänkyni ja aloin nukkua tallissa.
Oletko nukkunut hevosten kanssa? -Se selittää hajun.
Nukuin viime yön tallissa. Valitettavasti punkka oli täynnä kirppuja.
Kirppuja? -Kirppuja?
Niin, kirppuja. Ei tonttuja vaan kirppuja. Seuraava arvaukseni.
Toit kirppuja taloon. -Siksi meitä kutittaa kovin!
Kyllä vain. Ehdottomasti.
Hitto vie! Niitä on kaikkialla!
Miten pääsemme eroon niistä?
Täytyy myrkyttää. Täyttää talo rikillä. Kaikki ulos.
Onko Emilyä näkynyt?
Vau. Minulla on hullu olo. -Hyvä. Runoilijalla pitäisikin olla.
Hullu, villi ja vapaa.
En voi olla ajattelematta kuolevia sotilaita.
He olivat tuskissaan. -Tuska on hyväksi runoilijalle.
Kaikki tunteet ovat. Mitä voimakkaampia, sitä parempia.
Meidän pitää tuntea maksimituskaa ja maksiminautintoa.
Kerro minulle, Emily Dickinson,
mikä kiihottaa sinua.
En tiedä.
Tietenkin tiedät.
Kerro nyt! Mikä kiihottaa? Mikä saa villiksi? Mikä kuumaksi?
Minä mietin… -Ei! Lopeta miettiminen.
Sano se vain. Nyt heti! -Hyvä on! Se on Sue.
Nyt puhumme asiaa.
Hyvä on. No, kuka on Sue?
Aivan. Sue on minun…
Hän on minun… -Sinun?
Hän on tavallaan ystäväni. Aivan, hän on tavallaan siskoni.
Ja hän on myös tavallaan…
Rakastajasi? -Niin.
Upeaa! Hyvä.
Tyhjennätkö Suen kanssa kaikki patoutuneet jokesi?
Anteeksi kuinka?
Vietätkö Suen kanssa tuhat seuraavaa vuotta?
Syleiletkö Suen kanssa? Vedätkö hänet lähellesi?
Etkö voi päästää irti hänestä?
Tunkeudutteko Suen kanssa toisiinne?
Mitä?
No, Kyllä.
Sano se sitten! Huuda se ääneen! Vapaa rakkaus! Vapaa ilmaisu!
Seksiä.
Kuulepa, oli kyse sitten laulamisesta, koneen tekemisestä,
pohjoisnavalla käynnistä, äidin rakastamisesta,
talon rakentamisesta, mustista kengistä, aivan mistä hyvänsä, se on seksiä.
Rakastan Sueta. -En kuule sinua.
Huuda se. -Rakastan Sueta!
Onko selvä?
Rakastan Sueta! Haluan hänet! En saa hänestä tarpeekseni!
Jos olisin kuolinvuoteellani nyt, haluaisin vain Suen!
Helvetin hyvä!
Tuo on runo.
Haluatko tanssia?
Odota. Yritän yhä ymmärtää, onko runouteni…
Ehei, kultaseni. Älä yritä ymmärtää. Tunne vain.
Kun annat, anna itsesi.
Juo juomareiden kanssa. Tanssi tanssijoiden kanssa.
Anna mennä!
New York on palannut!
Tämä on kirjeeni maailmalle
Joka ei koskaan kirjoita minulle
Luonnon kertomia yksinkertaisia uutisia
Hellällä majesteettisuudella
Rakkaat Betty ja Helen
Sen viesti on uskottu
Käsille, joita en voi nähdä
Rakkaudesta siihen suloiset maamieheni
Arvostelkaa minua hellästi
Tekstitys: Jari Vikström