JIŽNÍ KAROLÍNA
Pardon.
POŠTA
VOJENSKÁ MAPA SPOJENÝCH STÁTŮ
STÁTY SEVERU A KONFEDERAČNÍ STÁTY JIHU
LITERATURA, UMĚNÍ A POLITIKA
Přidávám své jméno a žádám vás, když dovolíte, pane,
abyste mi řekl, co je pravda.
Dickinsonová
To je můj dopis pro ten svět
Promiňte, plukovníku Higginsone. Jdu na ten přijímací pohovor.
Ovšem.
Pojďte dál, můj bratře. Promiňte zpoždění. Přijel jsem z Hilton Headu.
Promýšlel jsem tam strategii s brigádním generálem.
Z těch vojenských záležitostí mi jde hlava kolem, ale…
…jestli to napomůže abolici, jsem pro.
A vy jste také odvedl kus práce pro tuto skvělou věc.
Vedl jsem malé abolicionistické noviny v Nové Anglii.
Jistě. Constellation. Znám je dobře.
- Vážně? - Vynikající texty v těch novinách.
A vy jste významně pomohl našemu společnému příteli Johnu Brownovi.
Ať odpočívá v pokoji.
Ať odpočívá v síle.
Vyslovil byste amen, můj bratře?
Amen.
Právě kvůli vztahu s panem Brownem a práci v Constellation vás chci najmout.
Cože? Vážně?
Víte, Henry, pevně věřím,
že první muž velící úspěšné černošské jednotce
prokáže nevýznamnější službu v dějinách této války.
Víte, Lincoln ještě není přesvědčený. Ale upřímně věřím,
že ti muži dokážou bojovat, a dokážeme to.
Lincoln nakonec podepíše Emancipační prohlášení
a jednotka získá federální uznání.
Ale aby se tak stalo,
musím dokázat všem těm…
…říkejme jim skeptici,
že ti muži jsou odvážní, disciplinovaní a zkušení jako bílí vojáci.
- Rozumím. - Sakra.
- A mám to, zas tlačím bělošství. - Promiňte?
Vždycky je těžké vést takovýhle rozhovor, protože užívané normy
samozřejmě ctí nadřazenost bělochů,
tedy systém, jenž se snažíme rozbít. Přitom ale,
když se mí vojáci nenaučí číst a psát…
Sakra, už zase. Žádní „moji vojáci“, to je paternalistické.
Vážně se snažím hlídat si jazyk. Ne „hlídat“, střežit…
Ne, i to je problematické.
Sakra!
Já se polepším.
Pardon. Co je to za práci?
Chci, abyste učil dříve zotročené muže
první dobrovolnické jednotky z Jižní Karolíny číst a psát
a současně poznávat bolestnou historii a dynamiku rasistické moci
zakořeněnou v anglickém jazyce samém.
Co myslíte? Máte na to kapacitu?
Chci vás ujistit,
že byť tohle byla donedávna fungující otrocká plantáž,
teď jsme v bezpečném prostoru.
Bylo by mi ctí pracovat jako učitel u vaší jednotky.
Sakra ano!
- Podívejte na nás! Měníme pořádky. - To jo.
Budujeme hnutí.
Solidarita je proces, můj bratře.
Přesně tohle, my, tyhle vztahy, to jsou skutečné frontové linie.
A my tuhle válku vyhrajeme.
Dobrovolničtí studenti z Jižní Karolíny vás čekají. Nosí červené kalhoty.
Běžte. Začněte měnit životy.
Dobře.
Hej.
Sláva, čas se chýlí.
Tak jo. Jdeme.
Hej.
Sláva, čas se chýlí.
Ó, kůň v údolí.
- Hej! - Kůň v údolí.
Sláva, čas se chýlí.
- Kdo na něm pojede? - Hej!
- Kdo na něm pojede? - Sláva, čas se chýlí.
Ó, hleď do dáli.
Hej!
- Vidím slunce. - Hej!
Slunce!
Sláva, čas se chýlí.
Nechce svítit.
- Hej! - Nechce svítit.
Sláva, čas se chýlí.
Ó, je soudný den!
- Hej! - Je soudný den.
Sláva, čas se chýlí.
Hej.
- Hej! Ha, ha, ha! - Hej!
Ha, ha! Hej!
Sláva, čas se chýlí.
Hej!
Jste připraveni na trochu vzdělání?
- Co je to za bělouše s židlí? - Pánové, jmenuji se Henry.
Váš velitel Higginson mě najal, abych vás naučil číst a psát.
Co to říká?
Proč mluví takhle?
Kámo, co je to za přízvuk?
- Myslíte, že já mám přízvuk? - Jo.
Zajímavé.
Mně to zní tak, že vy mluvíte nezvyklým nářečím.
Nazýváte to Gullah, nemýlím-li se. Původem ze Sea Islands.
Celkem melodický zvuk,
ale trochu obtížné rozeznat určitá slova.
Mluví jak nóbl kočka, co vypila moc mlíka.
Brácho, nech toho.
Po pravdě řečeno jsem z Massachusetts.
No ne!
Jo. Jo.
To je pecka.
Bělouš si přijde a mluví o naší svobodě, přitom je ze státu, co má v názvu „massa“.
Ale ne, je to massa-čurbes.
Mistr-blbec?
Znělo to jako kejchnutí.
Já slyšel „massa“.
Jo, je to urážlivý.
Tady se massa neříká, bělouši. Tady žádný massa nejsou. Jsme volný.
Ještě ne.
Svoboda je stav mysli.
Erasme, mlč, kámo.
Jsme svobodnější než dřív.
Ani zdaleka svobodní, jak můžeme.
- Jo, to je pravda. - Líbí se mi.
Pánové, jestli mohu. Pomůžu vám ke svobodě.
A jak to jako uděláte?
Naučím vás zásadní schopnosti gramotnosti…
Pomůžete nám sehnat čistý uniformy?
Zařídíte, aby nám za bojování v tý válce platili?
Seženete Erasmovi kalhoty?
Jen se nechovám stereotypně.
Co je důležitější, dáte nám do rukou zbraně?
Jsme ve válce, bělouši. Možná jsi neslyšel.
- Zbraně a prachy. - A boty.
- A možná lepší jídlo. - V tomhle pořadí.
Chcete říct, že vám neplatí?
Kámo, platěj nám šušně.
No, krměj nás, takže šušně a zrní.
Maj nám platit deset dolarů tejdně.
- Což je míň, než kolik platěj bílejm. - A neplatěj nám ani to.
Jo. Tak co kdybyste šel říct plukovníkovi Hezounsonovi,
že čekáme na svý peníze.
Chcem to na ruku, kámo.
- Jo. - Takže…
…vám neplatí
a nedávají vám řádné oblečení
a říkáte, že nedostáváte řádný výcvik se zbraněmi?
Řádný výcvik? Nenechaj nás na zbraň ani šáhnout.
Akorát donekonečna cvičíme a bezdůvodně kopeme obří díry.
Podle armády nám ještě nejde dát zbraně. Prej musíme počkat, musíme se osvědčit.
Jsme vojáci jako každej bílej, co bojuje na jejich straně, a oni se nás bojej.
- My nebojujeme na jejich straně. - Nebojujete?
Ne.
Bojujeme za sebe.
Tohle je naše válka. Není jako ta jejich a nikdy nebude.
Ať bojuju v jakýkoli válce,
vím, že bez blbý zbraně nevyhraju, bělouši.
Co je „bělouš“?
To znamená „bílej muž“.
Je to z Gullah.
To je vtip. Uvolni se.
Tak můžete nám sehnat nějaký zbraně, pane Mistr-čurbes?
Promluvím s Higginsonem a uvidím, co zmůžu.
- Mezitím… - Jo, co?
Mezitím…
…bychom se mohli naučit abecedu.
STÉBLA TRÁVY
Co, Edwarde? Zlé zprávy?
To v té proklaté válce pořád.
Z celého národa dělá barbary.
Ano, je to vážně děsivé. Co se stalo teď?
Můj bratr Samuel mi píše, že plantáž jeho souseda vyplenili.
Armáda Unie šla jak vikingští nájezdníci a zůstala spoušť.
Když byli hotovi, vyryli svá jména do krbové římsy.
- Já říkala, že neměl jít do Georgie. - Na to je pozdě. Žije na jihu roky.
Vychovává tam rodinu.
Kam jdeš?
- Mám schůzku. - S kým?
S někým, koho byste jistě neschválili.
STÉBLA TRÁVY
„Sebe slavím,
sebe zpívám,
co troufám si, troufni si též,
neboť každý atom, jenž patří mně, patří tobě též.“
Promiňte, hledám…
Promiňte, neviděl…
Z cesty. Pohyb, lidi.
Ježíši! Pardon! Zdravím, hledám Walta Whitmana.
No tak to máte šťastný den, protože já jsem Walt Whitman.
Kristepane… Úžasné, nemůžu uvěřit, že jsem vás našla.
Proč? Mě není těžké najít.
Koneckonců jsem všude. Jsem všechno.
Jsem dlaždič, čistič kanálů,
uklízeč na lodi, severoamerická holka s čistými vlasy,
průvodčí, indiánská žena.
Jsem chřestýš, aligátor, puma, černý medvěd.
Jsem Walt Whitman, kosmos, demokracie, Manhattan.
Jsem New York.
Dobře. Já jsem Emily Dickinsonová z Amherstu.
Nová Anglie. Massachusetts. Město Boston.
Ano, tedy, u… u Bostonu.
Ach, můj vojáku.
Polnice a bubny ti dávají hudbu a mé srdce…
Ó, můj vojáku, mé srdce ti dává lásku.
Proto… Proto tu jsem. Proto jsem za vámi přišla.
- Pane Whitmane, jsem básnířka. - Básnířka.
To tedy musíte znát to nutkání.
Nutkání a nutkání a nutkání.
Neustále plodivé nutkání světa.
Zpívat píseň. Prozpěvovat si popěvek. Zapojit se do nekonečného chóru!
Pokračuji.
Ano! Ano. Takže, jsem básnířka tak jako vy
a řekli mi, že když chci psát skvělou poezii…
- Ano? - Musím být jako vy
a vydat se do světa a čelit jeho utrpení.
Takže vás bere utrpení, co?
Jo?
No tak to jste na správném místě! Tohle je New York City, bejby.
Bronx je nahoře, Battery dole a utrpení je všude.
Následujte mne, Emily Dickinsonová. Pojďme trpět.
- Dobré ráno! - Těší mě.
Je mi líto.
Bože, ze Savannah přicházejí hrozné zprávy.
Kéž bych mohl bratrovi nějak pomoct,
ale nevím, jestli vůbec ještě doručují dopisy, co mu píšu.
Ta zpropadená válka.
Víš, je pro nás nebezpečné dopisovat si s Konfederáty.
- Přijdeme do řečí. - A co mám sakra dělat?
Odstřihnout vlastní krev kvůli zeměpisu?
Víte, že to není můj styl, paní Dickinsonová. Rodina je základ.
Proč se proboha tak škrábeš?
Já? Škrábu? To ty se škrábeš.
Škrábu se?
Ano, škrábu.
Svědí to. Proč mě oblečení svědí?
Ano, mě taky.
Co to proboha je?
Nezapomnělas tento týden vyprat?
Jak můžeš naznačit, že bych na to zapomněla? Víš, že pro prací den žiju.
- Tak proč mě to sakra tak svědí? - Netuším.
Předpokládám, že za to může Maggie.
Maggie!
Protiřečím si? Výborně tedy, protiřečím si.
Vydávám barbarský řev přes střechy světa.
Whitmane, ztiš se.
Já se ztiším a budu pokračovat.
A budu mluvit dál a dál, dokud bude plný sál.
Vidíš, jsem básník těla i básník duše.
Co je tedy pro mě utrpení než jen jiná stránka potěšení?
Co je básník než jen jedna stránka samotného všemocného vesmíru?
Nejsi jen Emily Dickinsonová, jsi každý.
Jsi každý muž tady.
Tak se nemůžeš jen zeptat raněného, jak se cítí.
Ty sama se tím zraněným musíš stát.
Můj bratře, když tě ta kulka zasáhla,
cítil jsi vše, čím tato země je?
A proudilo skrze tebe vše, čím by kdy mohla být?
- Jo. To určitě. - Jsi Amerika?
Jo. Asi jo.
Ano! Ano, jsi. A já jsem též.
A taky ona a on a každý zde.
Takže Amerika je největší báseň.
Pokračujeme.
Nevím jistě, jestli to všechno pobírám.
Co? Nesnaž se to pobrat.
Naopak to nech plavat.
Sestup z hlavy do těla a vstřebávej pocity.
Radost, bolest, slunce, stín.
Prostě existuj jako taková. To stačí.
- Umírám. - Ano! Umíráte.
A máte štěstí. Myslíte, že je štěstí se narodit?
Spěšně vám sdělím, že je to stejné štěstí jako zemřít. A každý muž zde umírá.
Každý muž zde umírá z různých příčin:
sněť, syfilis, úplavice, střela,
bajonet, úplavice, úplavice, úplavice.
- Louiso? - Emily.
- Ty ji znáš? - To je Louisa May Alcottová.
Moc ráda tě vidím tady na frontě.
- Co tu děláš? - Jsem taky vojenská sestra.
Další překvapivý, avšak správný fakt o mně.
Víš, nasbírám tu spoustu skvělého materiálu.
Hodně se učím, ale skvělá beletrie vždy vychází
z faktů a tady je to napěchované specifičností a detaily. Chápeš?
Jistě, myslíš jako tu
neoddělitelnou povahu smrti a života, utrpení a extáze?
Jo. Ne, jako jak ve skutečnosti rány smrděj.
Když se tu totiž takový chlap objeví,
je to nejhnusnější smrad, co kdy napadl lidský nos.
Je to nechutný, ale fakta jsou fakta.
Je po něm!
Zemřel vám pod rukama! Ach, život! Identita!
- To je super materiál! - Mocná hra…
Jdu si to poznamenat. Smrt prodává.
Chudák.
Tatínku. Tatínku, jsi to ty?
Ano. Jsem tvůj tatínek.
Občas se vydáváme za členy rodiny, aby se jako mohli rozloučit.
Jsem tvůj otec.
A jsem tvůj syn
a tvá matka a tvůj soused.
Jo, on jen kapku přehání.
- Jistě. - Synu, jak je na tom tvůj krvavý pahýl?
- Tatínku, je to vskutku děsivé. - Nuže, mělo by ti zvednout náladu,
že jsem za tebou přivedl tvou drahou sestru.
Sestro? Má sestro Annabelle, jsi to ty?
Ano. Ano, já jsem tvá sestra.
Sestro! Nemůžu vstoupit do království nebeského,
dokud mi nedáš sbohem. Nedala bys nebohému bratrovi poslední polibek?
Ale no tak. Položil život za Unii.
Dej mu pořádnou pusu.
Ale prokrista.
Pojď, chlapče.
Počkat, no tak, to je moc.
Jako bys v tátově komuně neviděla dva muže v objetí?
Kdo se napije?
Byl pátek ráno, když jsme vypluli,
a byli jsme kousek od pevniny.
Náš kapitán spatřil půvabnou mořskou pannu
s hřebenem a zrcátkem v ruce.
Ó, vlny oceánu budou houpat…
Co to je?
Pfaff's Beer Cellar, nejúžasnější bar v New Yorku.
Je to úžasné. Smí se kouřit vevnitř.
Jdeme?
A suchozemský krysy leží tam dole, dole, dole,
suchozemský krysy leží tam dole.
- Austine, tiše, prosím. - Fajn.
Vzbudíš ho.
Dobře.
Je fakt roztomilej, viď?
Už od pohledu je jasný, že je to Dickinson.
Tys o tom pochyboval?
Nekolébej s kolébkou. Vzbudíš ho.
Nekolébám, jo?
Musíš víc věřit mým instinktům.
Víš, můžu být dobrý otec.
Podle mých zkušeností se dobří otcové zkrátka drží stranou.
Austine, vzbudíš ho. Prosím.
Měl jsem malý ořešák.
Nevyplodil nic
než stříbrný muškátový oříšek.
Austine, prosím přestaň zpívat. Vzbudíš ho.
Prosím, on spí.
- Dcera španělského krále… - Austine, spí.
…přijela na návštěvu…
- Austine. - Vím, jak se o něj postarat, Sue.
Je to můj syn.
Tys zase pil? Vždycky zpíváš, když jsi opilý.
Doufám, že naše dítě nezdědí tvé vlastnosti.
Jsi příliš racionální.
Musíš se z hlavy přenést do těla.
Jako velká básnířka musíš cítit všechno.
Všechno tohle polknu, chutná to dobře, zamlouvá se mi to, stane se to mým.
Jsem to já. Já trpěl. Já tam byl!
Ano!
Další rundu!
- To jsou muka. - To pálí.
Škrabej silněji, Maggie.
Co ksakru působí to děsné svědění?
- Jsou to jedovatí mravenci? - No to bych neřekla, pane.
Bude to mít o dost rozumnější vysvětlení.
Vážně? Jako co?
Zdravý rozum mi říká, že to budou elfové.
- Promiň. Říkalas… - Elfové. Mrňaví mužíčci.
Jsou pořád samá neplecha. Rozhazují svůj prášek.
Prášek?
Obyčejně je dobré znamení mít v domě elfy.
Někdo je musel něčím naštvat.
Elfové jsou naštvaní.
Vypadá to tak.
- A teď začali být otravní. - Edwarde, co budeme dělat?
Nežijí nám v domě kouzelné bytosti, paní Dickinsonová.
Příšera!
Lavinie, co se ti proboha stalo?
Proč jsi celá od špíny?
- Pohřbila jsem se zaživa. - Mohu vědět proč?
Abych uctila padlé vojáky.
Chci zažít vše, co zažili oni.
Chci cítit všechnu jejich bolest. Mám k nim pak blíž.
Proto jsem rozebrala postel s nebesy a spím ve stodole.
Ty spíš ve stodole s koňmi?
To vysvětluje ten smrad.
Jo, v noci jsem spala ve stodole.
Stáj ale bohužel zamořily blechy.
- Blechy? - Blechy?
Tak blechy. Ne elfové, ale blechy. To byla druhá možnost.
- Přitáhlas do tohoto domu blechy. - Proto nás vše svědí.
Jo. Určitě.
Ksakru! Jsou všude!
Edwarde, jak se jich zbavíme?
Musíme je vykouřit. Naplnit dům sírou. Všichni ven.
Viděl někdo Emily?
No ty jo. Cítím se bláznivě.
Ano. Dobře. To by básníci měli.
Bláznivě, divoce a svobodně.
Nemůžu ale přestat myslet na umírající vojáky.
- Tak trpěli. To… - Utrpení je pro básníka dobré.
Jako všechny pocity. Jo, čím silnější, tím lepší.
Musíme cítit maximální utrpení i maximální potěšení.
Tak mi pověz, Emily Dickinsonová,
co vzrušuje tebe?
No já nevím.
Ale jistěže víš.
No tak! Co tě vzrušuje? Co tě rajcuje? Co tě rozpálí?
- Přemýšlím… - Ne! Přestaň přemýšlet.
- Jen to řekni. Hned! - Tak jo! Je to Sue.
No to je řeč.
Tak jo. Kdo je Sue?
Jasně. Teda, Sue je moje…
- Je to moje… - Tvoje?
Tak jo, je jakoby má kamarádka.
Jo, je jako má sestra.
A je taky jakoby moje…
- Milenka? - Jo.
Báječně! Ano.
A s touhle Sue upouštíš všechny ty proudy, co v sobě potlačuješ?
Co prosím?
S touhle Sue předeš tisíc pokračujících let?
Tuhle Sue objímáš? Ji svíráš v náručí?
To ji nedokážeš pustit?
To se Sue do sebe vzájemně pronikáte?
Cože?
No, jo.
Tak to řekni! Vykřič to! Volná láska! Volné vyjádření!
Sex, sex, sex.
Povím ti, že ať zpíváš píseň, nebo vyrábíš stroj,
nebo jedeš na severní pól, nebo miluješ matku, nebo stavíš dům, nebo černé boty,
všechno, úplně všechno, je sex, sex, sex.
- Miluju Sue. - Já tě neslyším.
- Zakřič to. - Miluju Sue!
Dobrý?
Miluju Sue! A chci ji! A nemůžu se jí nabažit!
A kdybych teď byla na smrtelný posteli, chtěla bych jedině Sue!
Sakra jo!
Tak tohle je báseň.
Zatancujem si?
No počkejte. Pořád se snažím pochopit, jestli má poezie…
Ale ne, drahoušku, přestaň se snažit pochopit a jen se oddej pocitům.
Když dáváš, dávej sebe.
Pij s pijáky. Tanči s tanečníky.
Do toho!
New York je zpět!
To je můj dopis pro ten svět…
…jenž nikdy nepsal mně…
…hrst prostých zpráv, jež příroda…
…mi šeptá vznešeně.
Drahá Betty a Helen
Ten její vzkaz je určen…
…ruce mně neznámé.
Pro lásku k ní, mí krajané…
…šetrně suďte mne.
Překlad titulků: Jiří Sailer Báseň: Jiří Šlédr