Sisällissodan vuosina -
Emily Dickinson saavutti huippunsa runoilijana.
Hän kirjoitti raivoisasti niinä vuosina,
nopeammin ja kiihkeämmin kuin ennen tai jälkeen,
lähes runon päivässä.
Kauden töitä kutsutaan -
"hienoksi ja klassiseksi vajoamiseksi omaan helvettiin".
Mutta eristyneisyytensä vuoksi -
Dickinsonia ei ole pidetty sotarunoilijana.
Useimpien mielestä hänellä -
ei ole vaikutusvaltaa puhua koko kansan puolesta.
Tänne!
Toivomme lämpimästi ja rukoilemme palavasti,
että sota on nopeasti ohi.
Silti Kaikkivaltiaalla on omat tarkoituksensa,
ja Herran tuomiot ovat aina rehtejä ja oikeudenmukaisia.
Ponnistelkaamme siis.
Sitokaamme kansakunnan haavat.
Ja surkaamme tätä rohkeaa nuorta miestä, joka antoi henkensä tämän maan vuoksi.
Anteeksi.
Rohkea nuori mies?
Niin minä sanoin.
Mutta tämä ei ole sotilas vaan siskoni.
Anteeksi kuinka?
Tulimme rakkaan siskoni hautajaisiin.
Lavinia Norcross Norcross. Hän nai serkkumme.
On oltava jokin erehdys.
Ei, te erehdyitte, pastori.
Voimmeko jatkaa tilaisuutta ja haudata kuolleet kunnioittavasti?
Olen kamalan pahoillani. -Niin.
Minulla ei ole aikaa jonkun vanhan naisen hautajaisiin.
Tänään haudataan 15 jaloa Unionin miestä,
urheita sotureita, jotka uhrasivat kaiken -
perustuslain vuoksi. -Vai niin.
Olen pahasti aikataulusta jäljessä.
"Isä meidän taivaissa. Pyhitetty olkoon nimesi.
Tulkoon valtakuntasi. Tapahtukoon tahtosi maan päällä ja taivaassa.
Sinun on valtakunta ja voima ja kunnia iankaikkisesti. Aamen."
Jatketaan.
Lyhimmät näkemäni hautajaiset.
Se on kamalaa. Aivan kamalaa. Tulimme Bostoniin asti.
Kirjoitan kirjeen. -Rakas siskoni Lavinia-rukka.
Vinnie-täti. Minut nimettiin sinun mukaasi.
Hei, kaikki. Katsokaa.
Lintu puhuu meille.
Voi, Emily. Ole kiltti. Ei nyt.
Haetaan vaunut. Kotimatka on pitkä.
Ei jäädä jumiin paraatin taakse.
Taasko paraati?
Kyllä. Pojat lähtevät taisteluun mukaan.
Sisällissota pilaa kaiken.
Jatka vain.
Älä lopeta.
Emily.
Tule vaunuihin!
Meillä on paljon kerrottavaa.
Kuten äsken näkemäni lintu.
Pikkulintu laskeutui Lavinia-tädin arkun päälle.
Se oli kuin symboli tai vertauskuva.
Aivan kuin Lavinia-täti itse kehotti minua jatkamaan kirjoittamista,
valaisemaan pimeyttä ja pitämään aina toivosta kiinni.
Kuolema, ole...
Oletko kunnossa? -En.
On paska olo.
Voi ei. Mikä hätänä?
Tämä hiton sota. Se vain jatkuu ja on vienyt kaiken ilon työstäni.
Oli hauska keksiä luovia tapoja tappaa ihmisiä.
Tämä henkilö putoaa sillalta.
Tämä hölmö juo vähän myrkkyä. Nämä kaksi tappavat toisensa rakkaudesta.
Mutta nyt se on sitä samaa yhä uudestaan.
Luoti, kuolio.
Se on jatkuvaa.
Taidan olla masentunut.
Vau. Kuolemallakin on huonoja päiviä.
Emily.
Tarvitsen neuvoa. -Neuvoako?
Niin, siksi tulin. Tarvitsen apuasi.
Hyvä on. Kysy mitä hyvänsä.
Kirjoitat runoja. -Jep. Pitää paikkansa.
Loistavia.
Ainutlaatuisia. -Kiitos.
Nerokkaita.
Vaikka elämäsi on aika tapahtumaköyhää.
Yksitoikkoistako? Minä...
En ole varma siitä.
Älä viitsi. Elämäsi on aika tylsää.
Lähdet harvoin pikkukaupungistasi. Asut yhä isäsi kämpässä.
Joka päivä on samanlainen, mutta pysyt innoittuneena.
Mistä saat kipinän?
No,
kun olen täällä,
haluan tehdä jotain merkittävää.
Tarkoitan todella merkittävää. Se on mainetta ja rahaa tärkeämpää.
Haluan muuttaa ihmisten elämää.
Auttaa heitä toipumaan.
Auttaa selviytymään.
Haluan olla se pikkulintu.
Valon lähde pimeydessä. Haluan antaa ihmisille toivoa.
Toivoa.
Runous voi olla voimakasta.
Jopa sinua voimakkaampaa.
Tarkoitan sitä.
Kuolema voi repiä ihmiset rikki. Runous voi koota heidät taas kokoon.
Tarkoitat siis...
Minä innoitan sinua.
Aina.
Luojan kiitos, olemme kotona taas.
Ihanat hautajaiset. -Eivätkä olleet. Älä huijaa.
Se oli fiasko. Äitisi on oikeassa. Olen tappanut kärpäsen juhlallisemmin.
Papin sanoilla ei ole väliä. Tunsin Lavinia-tädin hengen siellä.
Minä tunsin sen. Äiti, tiedät, että hän käski meidän aina etsiä valoa.
Eikö niin? Ja siirtyä kohti iloa ja toivoa.
Toivoa.
Tarvitsen kynän.
Miksei Lavinia-tädin henki ottanut minuun yhteyttä?
Älä järkytä äitiäsi. -En minä. Yritän vain auttaa äitiä.
Missä helvetissä Austin oli?
Ei pääse tätinsä hautajaisiin. -Toivo on...
Toivo on lintu. Ei, se on... -Epäkunnioittavaa.
Noloa. Kuulin Bostonin juoruilijoiden kuiskailevan toisilleen.
Hän petti meidät taas.
Anna hänen olla. -En.
En laske odotuksiani poikaani varten.
Joku tuli. -Minä avaan.
Hänen käytöksensä sen kuin huononee. Juo jatkuvasti.
En kestä. -Se on, mitä on.
En katso vierestä, kun poika murenee.
Etenkin kun, kuten tiedämme... -Sue.
...hänen vaimonsa synnyttää pian.
Vaapuin tänne kuin hiton mursu.
Olet söpö mursu.
Tule sisään.
Emily, kuka siellä? -Sue.
Ai, kiva, kun hän tuli.
Miten hautajaiset? -Kamalat. Mukavaa, että pääsit.
Olin valmis aamulla. Vaununne eivät hakeneet.
Oletimme, että tulet Austinin kanssa.
Austin tuli myöhään kotiin eilen. Aamulla hän voi huonosti.
Sopimatonta.
Anteeksi, etten päässyt.
Oi, kiitos.
En tuntenut Lavinia-tätiä hyvin, mutta ihailin aina.
Kuten kaikki. Hän oli ikoninen.
Millainen olosi on?
Näytät olevan valmis synnyttämään.
Olen siinä vaiheessa, jossa tämä ei ole enää kivaa.
Saisiko olla jotain? Vettä?
Haluaisin makuulle.
Talomme ovat lähekkäin, mutta tunnen kiivenneeni vuorelle.
Varmasti. Viedään sinut ylös lepäämään.
Niin. -Ei. Se on töykeää.
Jääkää tänne tervehtimään vieraita.
Minä todella...
Hän lepää vähän, niin olemme valmiita viihdyttämään.
Hän ei ollut hautajaisissa. Olisi edes muistotilaisuudessa.
Austin myös. Missä hitossa hän on?
On naisen työ varmistaa muiden tyytyväisyys hinnalla millä hyvänsä.
Se ei vain päde miehiin.
Sue saa olla väsynyt.
Katso häntä. -Olkoon vaikka Kansasin kokoinen.
Kiitti.
Älä nyt. Kaikki pitävät Kansasista. Siitä tuli osavaltio.
Vien sinut ylös. Äiti, palaan pian. Viedään sinut...
Miten hautajaiset? -Luoja.
En voi olla pitkään. Äiti tarvitsee minua.
Minä tarvitsen sinua.
Vaikea uskoa, että mahduimme tähän pieneen sänkyyn.
No, nyt meitä on kolme. -Melkein.
Sue.
Haluan todella muhinoida kanssasi.
Mutta synnytät veljeni vauvan.
Entä sitten? Ei se muuta mitään. Rakastan vain sinua.
Kuule, se oli vahinko.
Se oli tyhmää. Ei se olisi... -En halua tietää.
Emily, kuuntele minua.
Minä rakastan sinua.
Rakastan sinua aina.
Tämä vauvakin rakastaa sinua vielä.
Raskaus tekee sinusta seksikkäämmän. Se on aika sekoa.
Tunnetko tämän?
Vau.
Kokonainen pikku ihminen siellä.
Tulee tosi pian.
Pelottaako sinua?
Ei. Ei lainkaan.
Koko raskauden ajan olen tuntenut outoa rauhaa.
Rauhaako?
Keskellä sotaa?
Olen onnellisempi kuin koskaan.
Paitsi toivon vauvan olevan meidän.
Siis, minä...
Toivon, että se kuuluisi meille yhdessä. Miksei vauvalla voi olla kahta äitiä?
Haluaisin asua pikku talossa, vain me kolme,
ja kasvattaa vauvan yhdessä.
En ole halunnut lapsia.
Minulla on jo monta. Runoni ovat lapsiani.
Ne vievät kaiken energiani. Niiden ruokkiminen ja kasvattaminen.
Runosuoneni puhkesi Lavinia-tädin hautajaisissa tänään.
Tämä pitää kirjoittaa muistiin.
Toivo. Toivo on... Toivo on lintu.
Toivo on pikku asia.
Toivottavasti vauva tulee pian.
Sinulla ei ole yhtä paljon aikaa runoilleni, kun vauva tulee.
Emily, se ei ole totta.
Minulla on aina aikaa runoillesi.
Lupaan sen.
No, siinä tapauksessa voin kai yrittää tehdä vähän aikaa vauvallesi.
Oi, yrittäisitkö?
Vain vähän.
Kunpa lapsi näyttää sinulta eikä Austinilta.
Hei kaikille. Olen kotona.
Luoja. Hän tuli. -Tervetuloa kotiin, hra Austin.
En kestä häntä.
Minun pitäisi kai mennä alas.
Voisitko vain...?
Tuletko suutelemaan minua?
Äiti. Olen pahoillani.
Missä sinä olit? -Nukuin pommiin. Olen kusipää.
Mutta toin sinulle kukkia.
Saat anteeksi, ja rakastan sinua yhä ehdoitta.
Austin, tulisitko kanssani toimistooni?
Joo, kyllä kai. Isä, muista, että minulla on paha päänsärky.
Maggie, laita nämä veteen.
Aika värikäs kimppu. -Kyllä. Hyvin ajattelevaista häneltä.
Menetin siskon, mutta täydellinen poika jäi.
Puhun suoraan. Olen huolissani.
Syvästi huolissani.
Vatsaongelmia taas? Ruikulillako?
Voisitko olla hetken vakava?
Ripuli on aika vakavaa.
En halua, että tästä tulee taas nujakka välillemme.
Sinun pitää ymmärtää, että pelkään.
Ei, käytöstäsi. Hyvä luoja.
Juominen, naisissa käyminen...
Sinusta tulee isäni hänen synkimpinä päivinään.
Kuule. Ymmärrän, että välillä miehen pitää päästellä vähän höyryjä.
Olen itsekin pitänyt hauskaa kerran tai pari.
Mutta sinun tilanteessasi...
Et ole lapsi enää.
Sinusta on tulossa isä.
En edes tiedä, onko vauva minun.
Oletko kunnossa? -Olen.
Voin ihan hyvin.
Pikkujuttu.
Joku tuli. -Hyvä on.
Se on pikkujuttu.
Minä avaan. -Hyvä on.
Betty! Tervetuloa. Tule sisään.
Toin äitisi uuden hautajaishilkan.
Hän ilahtuu siitä.
Tai ei ilahdu, vaan mikä onkaan sopiva tunne hautajaishilkalle.
Siinä on hänen pyytämänsä itkuhuntu. Anteeksi. Se on pari päivää myöhässä.
Mustasta krepistä on kova kysyntä. Paljon leskiä nykyään.
En muista, millaista on nähdä nainen iloisena.
Olen aika iloinen tänään.
Minkä tiedän olevan outoa.
Etkö haudannut juuri tätisi?
Kyllä.
Niin, mutta siinäpä se.
Katsos, tunsin hautausmaalla yhteyden Lavinia-tätiin.
Kuin hän olisi lähettänyt viestin: "Ole iloinen. Anna ihmisille toivoa."
Se on outoa.
Tiedän.
Oletko kuullut Henrystä viime aikoina?
En viikkokausiin.
Hän kirjoittaa niin uskollisesti... -Helenille.
Hän kirjoittaa Helenille, jolle se on tärkeää.
Kuukauteen ei ole kuulunut mitään.
Helen on huolissaan.
Melkein haluaisin kirjoittaa itse kirjeen Henrynä esiintyen,
jottei Helen itkisi itseään uneen joka ilta.
Kuuntele minua.
Henry pärjää.
Hän selviää. Onko selvä?
Tulee vielä kirje.
Parempaa on tulossa. Usko pois.
Täytyy pitää toivo elossa.
Luulin runoilijoiden välttelevän kliseitä.
Vienkö tämän äidillesi?
Kyllä, hän on keittiössä.
On aika tuoda teeleivät olohuoneeseen, rva D.
Kyllä. Ja lusikat pitää kiillottaa. Lusikat!
Hän ei reagoi tilanteen kiireellisyyteen.
Äiti, Betty tuli. Hän toi uuden hilkkasi.
Kuka hilkoista välittää?
Vau. Hän on huonossa kunnossa.
Olen epätoivoinen. Toivossa ei ole enää perää.
Teillä on yhä perä. Ja teidän pitää nostaa se tuolista.
Äiti. Kuuntele.
Lavinia-täti käski tehdä mieluisia asioita, ja pidät teekutsuista.
Kukaan ei tule. -Se ei ole totta.
Miksi tulisivat?
Mitä merkitystä vanhan naisen kuolemalla on,
kun urheita nuoria miehiä kuolee joka hetki?
Ehkä he eivät välitä Lavinia-tädistä.
Kerroin kaikille, että olisi teeleipiä.
Me tulimme. -Missä arkku on?
Tulkaa sisään. Tässä.
Lisää huonoja uutisia Virginiasta. Kaksi Unionin sota-alusta upotettiin.
En voi lukea uutisia enää, Luojan tähden.
Tämä sota ei vain pääty.
Niinpä. Milloin saamme palata normaaliin?
Pelkään, ettemme ikinä.
Ehkäpä tämä on normaalia nyt.
Uusi normaali.
Niin. Tämä normaali on syvältä.
Mieheni kuolemasta on kaksi vuotta,
joten syvän surun vaiheeni on ohi.
Haluan vaihtaa harmaat ja mustan väriin. Mitä mieltä olet?
Jos pyydät tekemään mekkoa, sen aloittamiseen menee viikkoja.
Kaupassa on ruuhkaa. -Niin arvelin.
Kaikki tarvitsevat suruvaatteita. -Jep. Kauppa kukoistaa.
Tämä koko sota yllätti.
En sanoisi niin. Huono suunta oli aika selvää.
No, älä. Valtion perustamisesta lähtien.
En ymmärrä, miksi tämän pitää tapahtua, kun olemme parikymppisiä.
Meillä voisi olla hauskaa.
Se on totta. Jos tämä olisi tapahtunut, kun olin sen ikäinen,
olisin tappanut itseni.
Seksikkäät kuolevat aina. Huomaatteko sen?
Eikö Herra voi viedä jotakuta, johon en tunne vetoa?
Vinnie, tuosta tuli mieleen. Tosi surullisia uutisia.
Mitä nyt? -Joseph Lyman kuoli.
Anteeksi, mitä?
Olin kaupassa, ja joku sai sähkeen siitä.
Hänet ammuttiin taistelussa New Orleansissa.
Mutta Joseph Lyman? Poissa ikuisesti tästä maailmasta?
Luoja, tämä ei voi olla totta.
Jane, minä rakastin häntä.
Muru, ymmärrän.
Olen leski. -Ei.
Minä olen leski. Moninkertainen leski.
Ship on kuollut ja nyt myös Joseph.
Tajuatteko, että jokainen suutelemani poika on kuollut?
Se ei jäänyt suuteluun, kulta.
Äiti.
Mikä hätänä? Voinko auttaa?
Juuri tämän ennustin.
Kuukaan ei tullut.
Mitä? Talo on täynnä ihmisiä.
He ovat sinun ystäviäsi, eivät minun.
Eivät Vinnie-tädin.
Maailma, jossa vartuimme, on hukassa.
Kukaan ei muista siskoani.
Näenkö kauniit Dickinsonin naiset?
Hra Conkey. Sinä tulit.
Niin tulin.
On ihana nähdä sinua, Ithamar.
On ystävällistä, että osallistut rakkaan Laviniamme kamalaan menetykseen.
Itse asiassa tulin tapaamaan Emilyä.
Minuako? -Aivan.
Voimmeko keskustella jossain kahden kesken?
Minä...
Mitä?
Voisitte kai mennä sivukuistille.
Täydellistä. Ihanteellista. Mennäänkö?
Siitä vain.
Ja otan tietenkin osaa.
Hei.
Emme voi.
Kaikki tietävät. Suostu nyt, Jane. Suutele minua.
Ei, se on sopimatonta. Vaimosi on viimeisillään.
Sue ei välitä.
Minä välitän. Ajattele lastasi.
Ajattelen kummilastani. Pitikö Billy lähettämästäni keinuhevosesta?
Hän rakasti sitä.
Sitten tulen illalla katsomaan, kun hän keinuu sillä.
Ei. Emme voi. Me emme voi tehdä tätä enää.
Jane, suostu nyt. Sue ja minä emme rakasta toisiamme enää.
Onnistuit silti saamaan hänet raskaaksi.
Sue! -Terve, Jane.
Miten voit?
Ihan hyvin. Voin paljon paremmin, kun vauva syntyy.
Pitäisi syntyä aivan pian.
Aivan pian.
Tapaan sinut illalla.
Etkä tapaa.
Evelina. -Emily.
Niin. Tiedän, kuinka kauan olet odottanut tätä keskustelua.
Tietenkin halusin kunnioittaa tätiäsi.
Varmasti.
Mutta nyt voin vihdoin tulla luoksesi auringonvalossa -
ja ilmaista sinulle -
minun toiveeni.
Teidän toiveenne mistä?
Rakas, Ev... Emily, tiedät varmasti, kuinka ihailen sinua.
Itse asiassa en tiennyt.
Olet niin iloinen pikku henki.
Kovin tervehenkinen, rakastava tytär, joka liihottelee pesässään,
sirkuttaa suloista lauluaan ja saa kaikki hymyilemään.
Kukaan ei ole kuvaillut minua noin, mutta otan sen vastaan.
Kyllä, sinä olet. Olet rakastava laululintu.
Siksi tulisin hyvin onnelliseksi, jos liittyisit seuraani -
tyhjässä pesässäni.
Ei, älkää! -Ei. Pystyn siihen polvistani huolimatta.
Emily, pikku undulaattini.
Tuletko vaimokseni?
Minä... Minä en...
Tiedän, kuinka kauan olet odottanut. Tulit vanhaksi.
Minäkö vanha? Itse olette.
Mieheksi olen vielä aika nuori.
Toisaalta sinä olet vanha ja hauras tytöksi.
Mutta uskon, että suloisessa sydämessäsi on yhä elämää.
Viserrä minulle, pikku lintu.
Nouskaa ylös.
Kiitos.
Se todella sattui.
En tule vaimoksenne.
Voisitko toistaa?
En tule vaimoksenne!
Miksi et?
No, koska...
En voi.
Minun täytyy olla täällä perheeni vuoksi.
On kovin synkkää ja kamalaa, kun on sota ja Lavinia-täti kuoli.
Minua tarvitaan täällä. Ihan totta.
Sitten minulla ei ole toivoa.
Toivolla on höyhenet.
En tiedä, mitä se tarkoittaa. -En ole itsekään varma.
Anteeksi, että häiritsen. -Kyllä, mene pois.
Et häiritse. Ole hyvä.
Minä vain lähden pian,
ja emme ole saaneet tilaisuutta puhua uudesta hautajaishilkastasi.
Betty, minä en...
Minun uusi... Minun uusi hilkkani!
Ai, se on... Aivan! Minä... Sillä on aika kiire.
Suotteko anteeksi? Naisten asioita.
Ette ymmärtäisi. -Mitä? En kuule lainkaan.
Täytyy mennä! Nähdään!
Miten tiesit, että tarvitsin sinua?
Tiedän, mitä tapahtuu,
kun Ithamar Conkey vie nuoren naisen kuistille.
Olenko sinusta nuori? Vau. -Kyllä! No, et niin nuori.
Aivan. Olen aito vanhapiika. Hiton sinkku.
Niin. No, meitä on kaksi.
Usko pois, Henry kirjoittaa.
Älä anna periksi.
Ptruu!
Tule.
Hijaa!
Onko etelä tuolla?
Kannattaa mennä tuohon suuntaan.
Tuollako on etelä?
Mutta tulin juuri sieltä. Yritän mennä etelään.
Miksi haluat tehdä niin?
Kiitti.
Austin, annatko porkkanat?
Pikku salaisuutemme, älä kerro kenellekään.
Maistatko hernettä?
Onko hyvää? Haluatko toisen?
Montako kissaa sinulla on, Vin?
Todella monta.
Saatan adoptoida ketun.
Se on muodikasta.
Perhe, saanko pyytää -
pari sanaa.
Tämä on ollut surullinen päivä surullisten päivien ketjussa.
Kun sota alkoi, monet luulivat sen olevan pian ohi.
Nyt olemme olleet vuosia sen pimeydessä, eikä loppua ole näkyvissä.
Joka yhteiskunta on tavallaan kuin perhe.
Vaikuttaa siltä, että amerikkalainen perheemme ei siedä enää toisiaan.
Näkee vain pahaa toisissaan eikä yhtään hyvää. Se on sääli.
En tiedä, mitä tulevaisuus tuo tälle amerikkalaiselle perheelle.
Mutta meidän kaikkien vuoksi,
varsinkin tuon pikkuisen, joka kasvaa Suen vatsassa,
eniten hänen vuokseen,
toivon, että muistamme nähdä hyvää toisissamme.
Ja muistamme velvollisuutemme. Toisiamme kohtaan.
Siinä kaikki.
Se voisi olla tyttö. -Toivottavasti. Voimme nimetä Laviniaksi.
Kivaa.
Syödään.
Älkää syökö vielä.
Minulla on sanottavaa.
Toivottavasti sisarestani, koska Edward ei maininnut häntä.
Anteeksi kuinka? Sanoin, että päivä on surullinen.
Mihin luulit minun viittaavan? -Ei sanaakaan. Ei lämmintä muistoa.
Älä syytä minua lyhyistä hautajaisista.
Emily, sano Lavinia-tädistä jotain.
Itse asiassa sanon. -Minulla on nälkä. Sopiiko...?
Uskallakin koskea ruokaan ennen Emilyn muistopuheen loppua.
Haluan sanoa jotain Lavinia-tädin kunniaksi.
Isä, kuten sanoit,
on hyvin synkkä aika.
Mutta minusta on hyvä aika istua pöydän ääressä yhdessä.
Lavinia-tädin kuolema muistutti minua, kuinka paljon rakastan tätä perhettä.
Ja kuinka Lavinia-täti oli oikea ilon ja valon lähde.
Haluan olla samaa teille kaikille.
Kaikista tärkeintä minulle ovat ihmiset täällä tänään.
Haluan vain löytää keinon pitää toivo hengissä teille.
Rakas, kaunopuheinen lapseni.
Emily, se oli kaunista.
Tosi suloista, Em.
Vau.
Varsinaista paskaa.
Anteeksi kuinka?
Odotan tällaista roskaa isältä.
Mutta sinulta, Emily?
Sinulta odotan hieman enemmän. -Tarkoitin joka sanaa.
Välitän vain perheestä?
Kyllä. -Lasketko leikkiä?
Tämä perhe on vitsi.
Tämä perhe vihaa toisiaan. Tämä perhe on iso kasa valheita.
Helvetti, avioliittoni on vale.
Mutta sinähän tiedät sen, Emily. -Lopeta.
Kännissä. Hyvä. Kännissä taas.
Entä sitten?
Miksen joisi?
Aivan kuin isäsi. Hänelläkin oli kurjaa. Kuten kaikilla Dickinsoneilla aina.
Sinä varmistit sen.
Niin.
Et antanut minun olla onnellinen.
Kukaan meistä ei voi olla sinun takiasi.
Aivan. Pidit meidät häkeissä. Leikkasit siipemme. Et antanut lentää!
Älä viitsi.
Lavinia,
katso itseäsi.
Olet yksin, onneton, hukassa.
Aivan kuin Emily. Kuin minä. -Sinun pitää lopettaa.
Minullakin oli unelmia.
Halusin mennä länteen.
Muistatteko?
Mutta hän ei päästänyt.
Menin länteen. Ylitin koko kadun. Jumalauta.
Nyt riittää!
Älä puhu minulle noin!
Älä puhu kuin lapselle!
Olen mies, jumalauta!
Olen murtunut, surkea mies, murtuneessa, surkeassa maassa.
Säälittävä isänkuvatus pilasi elämäni.
Lopetat tämän!
Lopetat tä...
Isä!
Voi luoja! Isä!
Austin, sinä tapoit hänet. Tapoit isän!
Isä! Kuuletko minua?
Oletko elossa?
Häivy täältä!
Ulos! Häivy!
Ei tarvitse käskeä, koska minä lähden.
Minä eroan.
Kuuletko, isä?
Minä eroan tästä perheestä.
Hän hengittää yhä.
Selvä. Hengittää yhä. Älä luovuta, isä.
Luoja.
Toivolla on höyhenet
Se istuu orrella sielussa
Ja laulaa sävelmää ilman sanoja
Eikä ikinä lopeta, lainkaan
Tekstitys: Jari Vikström