Kodusõja aastatel
saavutas Emily Dickinson luuletajana tippvormi.
Ta kirjutas neil aastatel tihedalt,
tempokamalt ja intensiivsemalt kui enne või pärast seda, pea ühe luuletuse päevas.
Selle aja luulet on kutsutud
„suureks ja klassikaliseks langemiseks isiklikku põrgusse“.
Ent kuna ta elas erakuna,
pole Dickinsoni tavaliselt „sõjapoeediks“ peetud.
Väheste arust oli Emily Dickinsonil
nii võimas hääl, et see oleks kõnetanud tervet riiki.
Siia!
Kuningriik põleb Noore messia veri
Ma näen kirikus patuseid Ma näen kirikus patuseid
Vahel võin olla introvert
Sõda käib sees Kuulen lahingukarjeid
Emad matavad poegi Poisid püssidega mängivad
Saatan on valelik Täida kõige metsikumad soovid
Üksinda, aga mitte üksik
Aeg paljastab su tõe
Kui sa alustad teekonda Mõistmaks, mida tähendab olla naine
See linnuke on Lootus -
Jah, siiralt me loodame ja palavikuliselt palvetame,
et see neetud sõda kiiresti mööduks.
Ent Issandal on oma sihid
ning Jumala otsused on alati tõesed ja õiged.
Seega rühime edasi.
Seome oma riigi haavad.
Ja leiname seda vaprat noormeest, kes ohverdas oma elu selle riigi eest.
Vabandust.
Vaprat noormeest?
Jah. Seda ma ütlesin.
Aga see pole sõdur, vaid minu õde.
Kuidas palun, proua?
Me tulime siia minu kalli õe matustele.
Lavinia Norcross Norcrossi. Ta abiellus meie nõoga.
See peab küll eksitus olema.
Ei, teie eksitus, reverend.
Palun jätkame teenistust ja matame kadunukese lugupidaval moel.
Palun väga vabandust. - Jah.
Mul pole aega mingi mutikese matusteks.
Pean täna 15 üllast Uniooni meest matma.
Vapraid sõdalasi, kes ohverdasid kõik konstitutsiooni eest.
Ja ma olen graafikust tohutult maas.
„Meie Isa, pühitsetud olgu sinu nimi. Sinu riik tulgu, sinu tahtmine sündigu.
Sest sinu päralt on riik ja vägi ja au igavesti. Aamen.“
Järgmine.
Kõige lühem matus, kus käinud olen.
See oli hirmus. Lihtsalt hirmus. Ja tulime seepärast Bostonisse.
Ma kirjutan kaebekirja. - Mu vaene kallis õde Lavinia.
Tädi Vinnie. Mulle pandi sinu nimi.
Vaadake kõik.
Lind räägib meiega.
Emily, palun. Mitte praegu.
Toome tõlla. Meid ootab pikk kojusõit. Ei tahaks paraadi taha venima jääda.
Veel üks paraad? - Jah, poisid lähevad lahingutesse.
Kodusõda keerab kõik kihva.
Lase käia.
Ära lõpeta.
Emily.
Tule tõlda tooma.
Issand, nii paljust on rääkida.
Näiteks see lind, keda nägin.
Väike linnuke maandus tädi Lavinia kirstule.
See oli nagu… sümbol või metafoor.
See oli nagu tädi Lavinia enda sõnum, mis käskis mul edasi kirjutada,
lasta valgusel pimedusse paista, et ma kunagi lootust ei kaotaks.
Surm, kas…
Kas sa oled kombes? - Ei.
Sitt tunne on.
Oh ei. Mis viga?
See kuradi sõda.
See aina venib ja venib ja minu töö pole enam üldse lõbus.
Varem oli mul nii lõbus otsida leidlikke viise inimeste tapmiseks.
See tüüp kukub sillalt alla.
See narr joob pisut mürki.
Need kaks tapavad teineteist armastusest.
Aga nüüd on sama värk, ikka ja jälle.
Kuul, gangreen.
Kõik kordub.
Mul on masendus peal.
Vau. Isegi Surmal on halbu päevi.
Emily…
Mul on nõuannet vaja. - Nõuannet?
Jah, selleks ma tulingi. Ma vajan su abi.
Olgu, küsi ükskõik mida.
Sa kirjutad luuletusi. - Jah. Peab paika.
Geniaalseid. Unikaalseid. - Aitäh.
Väga inspireerituid.
Kuigi su elu on päris sündmustevaene.
Sündmustevaene? Ma pole kindel, et see on nii.
Ole nüüd. Su elu on täitsa igav.
Sa peaaegu ei käi oma linnast väljas. Sa elad veel oma papsi koitsas.
Kõik päevad on ühesugused, aga leiad ikka inspiratsiooni.
Kust sa selle sädeme võtad?
Noh…
kuni ma siin olen,
tahan midagi kaalukat teha.
Tähendab, midagi sellist, millel on tõesti kaalu.
See on enamat kui kuulsus või raha.
Küsimus on inimeste elu muutmises.
Selles, et aidata neil terveneda. Aidata neil vastu pidada.
Ma tahan see linnuke olla.
See valguseallikas pimedas. Ma tahan inimestele lootust anda.
Lootust.
Ma usun, et luule võib võimas olla.
Isegi sinust võimsam.
Tõsiselt.
Surm võib inimesi lahku kiskuda. Luule suudab nad jälle kokku viia.
Sa tahad seega öelda, et…
mina inspireerin sind.
Alati.
Jälle kodus. Jumal tänatud, jälle kodus.
Tore matus oli. - Ei olnud. Ära aja kärbseid pähe.
See oli fiasko. Teie emal on õigus.
Ma olen isegi kärbseid pidulikumalt maha löönud.
Vahet pole, mida õpetaja ütles.
Ma tundsin seal tädi Lavinia hinge. Päriselt. Ma tajusin seda.
Ema, sa tead, et ta käskis meil alati valgust leida.
Eks ju? Liikuda rõõmu ja lootuse poole.
Lootuse. Pliiatsit on vaja.
Miks tädi Lavinia hing minuga ühendust ei võtnud, kui ta seal oli?
Emily, ära aja ema ärevile. - Ei ajagi. Ma püüan aidata. Ema…
Kus kurat Austin oli?
Ei saanud tädi matustele tulla? - Lootus on…
Lootus on linnuke. Ei, see… - Ebaviisakas.
See on piinlik. Ma kuulsin, kuidas Bostoni klatšijad sosistasid.
Ta vedas jälle alt.
Jäta ta rahule. - Ei.
Ma ei tee oma pojale hinnaalandust.
Keegi tuleb. - Mina avan.
Ta käitumine muutub aina hullemaks. Ta joob kogu aeg.
See on talumatu. - Mis teha.
Ei. Ma ei vaata pealt, kuidas poiss koost laguneb.
Eriti kui me kõik teame… - Sue.
…et ta naine sünnitab peagi.
Loivasin siia nagu kuradi morsk.
Sa oled nunnu morsk.
Tule sisse.
Emily, kes tuli? - Sue.
Tore, et näole andis.
Kuidas matustel oli?
Kohutav, Sue. Nii armas, et sina tulla said.
Mina olin hommikul valmis. Teie tõld ei tulnud mulle järele.
Me eeldasime, et tuled koos Austiniga ja oma tõllaga.
Austin jõudis eile hilja koju.
Ja ta oli hommikul tõbine. - Lubamatu.
Mul on väga kahju, et ilma jäin.
Aitäh, Sue.
Ma ei tundnud tädi Laviniat hästi, aga imetlesin teda alati.
Kõik imetlesid. Ta oli ikoon.
Kuidas tunne on, Sue?
Oled valmis lõhkema.
Jah, nüüd olen igatahes punktis, kus see enam lõbus pole.
Kas saan midagi tuua? Vett? Või…
Heameelega heidaksin pikali.
Ma tean, et meie majad on täitsa kõrvuti, aga tunnen, et ronisin mäkke.
Usun. Lähme üles, et puhata saaksid.
Jah. - Ei, ebaviisakas.
Te peate alla jääma ja külalisi tervitama.
Ma tõesti…
Ta puhkab väheke, siis oleme valmis võõrustama.
Ta ei tulnud matustele. Vähemasti peietel võiks kohal olla.
Nagu Austingi, aga kus kurat ta on?
Edward, naise töö on veenduda, et teised rahul oleks, maksku mis maksab.
Meste puhul see ei kehti.
Suel on õigus väsinud olla. Vaata teda. - Olgu ta või Kansase suurune.
Aitäh.
Jäta. Kõik armastavad Kansast. Alles see tehti osariigiks.
Ma viin sind üles, puhkame… Ema, tulen kohe tagasi. Viime su…
Kuidas matustel läks? - Oh issand.
Ma ei saa kauaks jääda. Minu ema vajab mind.
Mina vajan sind ka.
Raske uskuda, et mahtusime siia tillukesse voodisse.
Nüüd on meid kolm. - Peaaegu.
Sue, Sue…
Tead, et ma tahaksin sinuga praegu väga mürada?
Aga… sa sünnitad mu venna lapse.
Ja siis? See ei muuda midagi. Ma armastan ainult sind.
Kuule, see oli õnnetus.
See oli rumal. Ma poleks isegi… - Ei. Ma ei taha teada.
Emily, kuula mind.
Ma armastan sind.
Ma jään sind alati armastama.
Ja see beebi hakkab sind ka armastama.
Rasedus muudab su kuumemaks. Täitsa sassis värk…
Kas sa tunned seda?
Vau.
Seal on tilluke inimene.
Nii varsti tulekul.
Kas sa kardad?
Ei. Üldse mitte.
Ma olen kogu raseduse aja tundnud sellist… veidrat rahulikkust.
Rahulikkust?
Sõja ajal?
Ma pole kunagi nii õnnelik olnud.
Aga ma soovin, et see oleks sinu laps.
Tähendab, ma…
Soovin, et ta kuuluks meile mõlemale. Miks ei võiks lapsel olla kaks ema?
Ma tahaksin elada väikeses majas, ainult meie…
ja koos seda last kasvatada.
Mina pole lapsi tahtnud.
Mul on neid juba nii palju. Minu luuletused on mu lapsed.
Kogu energia kulub sellele, et neid toita, neil kasvada aidata.
Mind tabas täna tädi Lavinia matustel uus luulepuhang.
Pean selle kirja panema.
Lootus, lootus. Lootus on… Lootus on linnuke…
Lootus on… pisike.
Loodan, et beebi tuleb varsti.
Pärast lapse sündi pole sul mu luuletustele enam nii palju aega.
Emily, see pole tõsi.
Ma leian su luuletustele alati aega.
Ma luban.
Sel juhul võin üritada sinu beebile pisut aega leida.
Tõesti või?
Ainult… Ainult pisut?
Loodan, et laps tuleb sinu, mitte Austini nägu.
Kuulge. Olen kodus.
Issand, ta tuli. - Tere tulemast koju, hr Austin.
Ma ei suuda temaga jaurata.
Peaksin vist alla minema.
Kas sa võiksid…
Palun kummarda ja suudle mind.
Ema. Anna andeks.
Austin, kuhu sa jäid? - Magasin sisse. Ma olen mölakas.
Aga ma tõin sulle lilli.
Mina andestan sulle ja armastan sind ikka jäägitult.
Austin, äkki tuled minu kabinetti?
Jah, küllap vist. Aga paps, ära unusta, et mu pea lõhub.
Maggie, palun pane need vette.
Päris kärts kimp, mis? - Jah. Nii hooliv temast.
Ma kaotasin õe, aga poeg on mul täiuslik.
Ma ütlen ausalt, Austin, et olen mures.
Ma olen väga mures.
Jälle kõhuprobleemid? Kõht lahti?
Palun ole kordki tõsine. - Kõhulahtisus on tõsine asi, paps.
Austin, ma ei taha, et me jälle kiskuma hakkaksime.
Aga sa pead mõistma, et ma kardan.
Ei, sinu käitumist. Issake, mees.
Joomine, ringitõmbamine…
Vaatan, kuidas sa muutud minu isaks tema halvimatel päevadel.
Kuule. Ma mõistan, et mees peab vahel auru välja laskma.
Olen ka ise kord või paar lõbutsenud.
Aga sinu olukord…
Sa pole enam laps.
Austin, sinust saab kohe isa.
Ma ei tea isegi, kas see on minu laps.
Paps, oled kombes? - Jah.
Kõik on hästi, Emily.
Pole midagi.
Keegi tuli. - Olgu.
Pole midagi.
Lähen avama. - Olgu.
Betty! Tere tulemast. Astu edasi.
Ma tõin su ema uue matusetanu.
Seda on tal rõõm kuulda.
Või mitte rõõm, aga mis iganes on kohane emotsioon matusetanu puhuks.
Ma kinnitasin loori külge, nagu ta soovis.
Vabandust, et mõne päeva hilinesin.
Must krepp on nii nõutud. Kõik kohad on leski täis.
Ma ei mäletagi, kuidas see välja näeb, kui naine on lihtsalt õnnelik.
Mina olin täna päris õnnelik.
Tean, et see on imelik.
Kas sa ei matnud just tädi maha?
Jah.
Jah, aga selles asi ongi.
Tead, ma tundsin surnuaias, et leidsin tädi Laviniaga sideme.
Ta saatis mulle justkui sõnumi.
Ja see sõnum oli: „Rõõmusta. Anna inimestele lootust.“
Veider lugu.
Ma tean.
Kas oled viimasel ajal Henryst kuulnud?
Ei. Juba mitu nädalat mitte.
Aga ta kirjutab sulle nii püsivalt… - Helenile.
Ta kirjutab Helenile ja see on Helenile nii tähtis.
Aga nüüd pole kuu aega sõnagi tulnud.
Helen on endast väljas.
Tekkis tahtmine talle ise kirjutada ja Henryt teeselda,
et Helen ennast igal õhtul magama ei nutaks.
Betty, kuula mind.
Henryga on kõik hästi.
Ta jääb ellu. Eks ole? Uus kiri on tulekul.
Helgemad päevad ootavad ees, usu mind.
Sa pead lootust elus hoidma.
Arvasin, et poeedid väldivad klišeesid.
Nii, kas viin selle su emale?
Jah, ta on köögis.
On aeg teekoogid elutuppa viia, pr D.
Jah. Ja lusikaid tuleb poleerida. Lusikaid!
Ta ei mõista olukorra pakilisust.
Ema, Betty tuli. Ta tõi su uue tanu.
Keda need tanud huvitavad?
Vau. Temaga on halvasti.
Olen meeleheitel.
Ääretult ja põhjatult meeleheitel.
Teil on veel põhi all, proua.
Ja peate end toolipõhjast üles ajama.
Ema, kuula mind.
Tädi Lavinia käskis teha seda, mida armastame. Sina armastad teed pakkuda.
Kedagi ei tule. - Pole tõsi.
Miks nad peaksid tulema?
Mis tähendust on ühe vanamuti surmal, kui igal hetkel sureb vapraid noormehi?
Olgu, tädi Lavinia ei lähe neile korda.
Aga ma lubasin kõigile skoone.
Me oleme kohal. - Kus kirst on?
Astuge edasi. Nii.
Virginiast tuli jälle halbu uudiseid.
Kaks Uniooni sõjalaeva lasti põhja.
Ma ei suudagi enam uudiseid lugeda, jumala eest.
Sellel sõjal lihtsalt ei tule lõppu.
Ma tean. Millal elu jälle normaalseks muutub?
Ma kardan, et ei muutugi normaalseks.
Võimalik, et see ongi nüüd normaalsus.
Uus normaalsus.
Jah. See normaalsus imeb.
Minu mehe surmast on kaks aastat möödas.
Ma usun, et mu suure leina etapp on möödas.
Ma pean oma hallid ja mustad rõivad värviliste vastu vahetama. Mis arvad?
Kui te palute mul kleidi teha,
siis teadke, et jõuan tellimuseni nädalate pärast.
Olen ateljees nii jännis. - Arvata võib.
Kõigil on leinariideid vaja.
Jah. Äri õitseb.
See sõda tuli nagu välk selgest taevast.
Ma poleks nii kindel. Oli päris selge, et kisub halvaks.
Jah, daa. Nagu riigi asutamisest peale.
Ma ei mõista, miks peame oma 20ndad sedasi veetma.
Me võiksime lõbutseda.
Jah, tõsi. Issand, kui see oleks minuga 20ndates juhtunud…
Oleksin ennast tapnud.
Alati saavad kõige püssimad surma. Olete märganud?
Kas Issand ei võiks võtta kedagi, kes mulle ei meeldi?
Vinnie, see tuletas meelde. Ülikurb uudis.
Mis lahti? - Joseph Lyman on surnud.
Vabandust, mida?
Ma olin koloniaalkaupluses ja keegi sai telegrammi.
Ta lasti vist New Orleansi lahingus maha.
Aga Joseph Lyman? Siit ilmast jäädavalt lahkunud?
Issand, see ei saa tõsi olla.
Jane, ma armastasin teda.
Kullake, ma mõistan sind.
Ma olen lesk. - Ei.
Mina olen lesk. Tuhandekordne lesk.
Ship on läinud ja nüüd Joseph ka?
Kas te mõistate, et kõik poisid, keda suudelnud olen, on surnud?
Sa tegid suudlemisest enamat, musi.
Ema?
Mis viga, ema? Kas saan abiks olla?
Läks nii, nagu ennustasin.
Kedagi ei tulnud.
Mida? Maja on inimesi täis.
Need on sinu sõbrad, mitte minu omad.
Nad pole tädi Vinnie sõbrad.
Maailm, kus meie kasvasime, on kadunud.
Ja minu õde ei mäleta keegi.
Kas ma näen siin kauneid Dickinsonide daame?
Härra Conkey. Te tulite.
Tulin jah.
Nii armas on teid näha, Ithamar.
Ja nii lahke, et tulite meie kulla Lavinia hirmsat kaotust leinama.
Noh, tegelikult tulin ma siia Emilyt vaatama.
Mind? - Jah.
Kas me saaksime kuskil nelja silma all vestelda?
Ma…
Mida? - Te võite ilmselt külgverandale minna.
Oivaline. Ideaalne. Kas lähme?
Mine siis.
Ja minu kaastunne mõistagi.
Hei.
Austin, me ei saa.
Kõik teavad.
Ole nüüd, Jane. Suudle mind.
Ei, see on kohatu. Sinu naine on viimase vindi peal.
Sued ei huvita.
Mind huvitab. Mõtle oma lapse peale.
Ma mõtlen oma ristipoja peale. Kas Billyle meeldis kiikhobu, mille saatsin?
Väga meeldis.
Ma tulen siis õhtul vaatama, kuidas ta kiigub.
Ei, me ei saa seda enam teha.
Jane, jäta jutt. Sa tead, et mina ja Sue ei armasta teineteist.
Jah. Sul õnnestus talle siiski titt teha.
Sue! - Tere, Jane.
Kuidas tunne on?
Pole viga. Kindlasti on parem tunne, kui laps ilmale tuleb.
Mõni päevake veel.
Mõni päevake.
Õhtul näeme.
Ei näe.
Evelina. - Emily.
Jah. Ma tean, kui kaua sa oled oodanud, et vestelda saaksime.
Muidugi ma… Ma tahtsin su tädi vastu lugupidav olla.
Nojah.
Aga nüüd saan viimaks päevavalges sinu poole pöörduda
ja väljendada sulle…
oma lootust.
Mida te siis loodate?
Mu kulla Eve… Emily, kindlasti tead, kui väga ma sind imetlen.
Tegelikult ei olnud kursis.
Sa oled nii helge hing.
Nii mõistlik ja armastav tütar, kes oma pesas ringi lendleb,
rõõmsat laulu siristab ja kõigil näo naerule ajab.
Keegi pole mind varem nii kirjeldanud, aga olgu, võtan omaks.
Jah, selline sa oled. Sa oled armastav laululind.
Ja seepärast teeks mulle rõõmu, kui sa soostuksid… minuga liituma
mu tühjas pesas.
Ei, ärge! Tõesti… - Ei, ma jaksan, kuigi põlved on haiged.
Emily, mu väike papagoi.
Abiellu minuga?
Ma… Ma ei…
Ma tean, kui kaua oled oodanud. Sa oled vanaks jäänud.
Mina, vanaks? Teie olete vana.
Ei, mehe kohta olen veel päris noor.
Aga sina oled samas juba vanemas eas ja habras, tüdruku kohta.
Aga ma usun, et sinu armsas südames on veel elu.
Säutsu mulle, linnuke.
Hr Conkey, palun tõuske.
Aitäh.
Mul oli tegelikult päris valus.
Ma ei abiellu teiega.
Ütle uuesti?
Ma ei abiellu teiega!
Miks mitte?
Sest…
Ma ei saa.
Ma pean oma pere pärast siia jääma.
Kõik on nii sünge ja hirmus. Sõda ja tädi Lavinia surm.
Nad vajavad mind siin. Päriselt ka.
Seega pole mul lootustki.
See linnuke on Lootus -
Ma ei tea, mida see tähendab. - Ma pole ka ise päris kindel.
Andeks. Vabandust, et segan. - Jah, minge ära.
Sa ei sega. Palun. - Lihtsalt ma hakkan varsti minema
ja Emily, me pole ikka jõudnud sinu uut matusetanu arutada.
Betty, ma ei…
Mu uus… Minu uus tanu!
See… Seda küll! Ma… Sellega on tuli takus, mis?
Hr Conkey, vabandage mind. Naiste asjad.
Te ei mõista. - Mida? Ma ei kuule midagi.
Pean minema! Nägemist!
Kuidas sa aru said, et sind vajan?
Tean, mis juhtub, kui Ithamar Conkey noore neiuga verandale läheb.
Sa pead mind nooreks? Vau. - Jah! Noh, mitte väga nooreks.
Just. Ma olen pesueht vanatüdruk. Täitsa pees, kui vallaline.
Jah, noh, siis on meid kaks.
Usu mind, Henry kirjutab.
Ära anna alla.
Tulge peale.
Kas lõuna on seal?
Sa tahad sinnapoole minna.
Lõuna on seal?
Aga ma tulin just sealt. Üritan lõunasse minna.
Mis hea pärast küll?
Aitäh.
Austin, ulata mulle porgandeid.
See on meie saladus, ära kellelegi räägi.
Hernest tahad proovida?
Kas on nämma? Tahad veel ühte?
Mitu kassi sul nüüd on, Vin?
Jube palju.
Ma võin rebase võtta.
See on šikk.
Perekond, palun teid,
mõni sõna.
Täna oli kurb päev terves kurbade päevade reas.
Ja kui see sõda puhkes, lootsid paljud kiiret lõppu.
Ning nüüd on see pimedus juba aastaid kestnud ja lõppu pole näha.
Iga ühiskond on enda moel… on nagu perekond.
Ja tundub, et meie Ameerika perekond… ei salli enam üksteist.
Kõik näevad teistes ainult halba, head aga üldse mitte. Kahju küll.
Ma ei tea, mida tulevik sellele Ameerika perekonnale toob.
Aga meie kõigi pärast…
eriti selle pisipoisi pärast, kes praegu Sue kõhus kasvab,
ennekõike just tema pärast…
loodan ma, et meil on meeles üksteises head näha.
Ja ärge unustage meie kohustusi. Üksteise ees.
Muud midagi. Muud midagi.
Tead, võib ka tüdruk tulla. - Ma loodan.
Paneksime Lavinia nimeks.
Lõbus.
Sööme juba.
Ei, ärge sööge veel.
Mul on midagi öelda.
Loodan, et minu õe kohta, sest Edward ei maininud teda mokaotsastki.
Vabandust? Ma ütlesin, et on kurb päev.
Mida ma sinu arust silmas pidasin? - Mitte sõnagi. Ei ainsatki mälestust.
Ära süüdista mind selles, et matused jäid lühikeseks.
Emily, palun maini tädi Laviniat.
Mainin tõesti. - Mul on kõht tühi. Kas pahandate, kui…
Ära puutu toitu, enne kui Emily on järelehüüde lõpetanud.
Ma tahan midagi tädi Lavinia auks öelda.
Isa, nagu sa ütlesid,
see on väga sünge aeg.
Aga minu arust on hea aeg koos selles lauas istuda.
Tädi Lavinia kaotus meenutas mulle, kui väga ma seda peret armastan.
Ja täpselt nagu tädi Lavinia oli taoline rõõmu ja valguse allikas,
tahan mina olla selline teie kõigi jaoks.
Miski pole mulle tähtsam inimestest, kes siia kokku tulid.
Ja ma tahan vaid teie lootust kuidagiviisi elus hoida.
Mu kulla kõneosav laps.
Emily, see oli kaunis.
Väga armas, Em.
Vau!
Hülgemöla.
Kuidas palun?
Isalt ma ootangi sellist möginat.
Aga sinult, Emily?
Olen sinust pisut paremal arvamusel. - Ütlesin seda siiralt.
„Ma hoolin ainult perekonnast“?
Jah. - Mida sa pullid?
See perekond on nali.
Selle pere liikmed vihkavad üksteist. See pere on hunnik valesid.
Põrgusse, minu abielu on vale.
Nagu sa väga hästi tead, Emily. - Austin, lõpeta.
Ta on purjus. Tore, jälle purjus.
Ja mis siis? Miks ma ei peakski jooma?
Nagu sinu isa jõi. Ka tema oli õnnetu. Kõik Dickinsonid on alati õnnetud olnud.
Sa hoolitsesid selle eest, mis? Jah.
Sina ei lasknud mul õnnelik olla.
Sinu pärast ei saa keegi meist õnnelik olla.
Just nii. Sina hoidsid meid puuris.
Kärpisid meil tiibu. Ei lasknud lennata!
Austin, palun.
Lavinia…
vaata ennast.
Sa oled üksinda, õnnetu, ummikus.
Täpselt nagu Emily. Täpselt nagu mina. - Lõpeta ära.
Ka minul oli unistusi. Ma tahtsin läände minna!
Mäletate?
Aga tema ei lasknud mul minna.
Läände läksin ma küll. Ma läksin lausa üle kuradi tänava.
Austin, aitab!
Ära räägi minuga nii!
Ära räägi minuga nagu lapsega!
Ma olen mees, kurat võtaks!
Ma olen murtud ja õnnetu mees murtud ja õnnetus riigis.
Ja minu elu rikkus ära hädapätakast isa.
Lõpeta! Lõpeta see…
Papa?
Issand! Papa?
Austin, sa tapsid ta. Sa tapsid papa!
Papa? Papa, kas sa kuuled mind?
Papa, kas sa oled elus?
Oo, kas näete te
Austin, mine ära!
Koidukuma sees… - Välja! Välja!
Pole vaja mind välja visata, sest ma lähen nagunii.
Ma astun välja.
Kuulsid, paps?
Ma astun sellest perest välja.
Ta hingab veel.
Ta hingab veel. Ära anna alla, papa.
Issand.
See linnuke on Lootus -
kes hinges pesitseb -
ja laulab lõppemata viit -
mis kummitama - jääb -
Tõlkinud Janno Buschmann Luuletõlge Doris Kareva