Vinnie.
Ja?
Är pappa död?
Nej.
Åh, Gud.
Det var bara en liten hjärtattack. Han mår bra.
Säg det igen.
Säg vadå?
Säg igen att han inte är död.
Han är inte död.
Han svimmade, slog huvudet i och förlorade medvetandet.
Men vi satte luktsalt under hans näsa
och hällde i honom whisky, så vaknade han upp.
Han blir nog sängliggande i några dagar, men det är ingen fara.
Han andas. Han vet sitt eget namn.
Vi behövde inte ens kalla på läkare.
Jösses, vilken hemsk middag.
Gillar du inte min kornpudding?
Jag menar förstås inte maten, Vinnie.
Jag menar alla hemska saker som Austin sa igår kväll.
Om familjen, om pappa.
-Tänk om det är sant? -Va?
Inte vet jag. Okej.
Jag vet inte vad som har gått fel i mitt liv, men nåt är det.
Jag är inte där jag ville vara.
Jag är ingenstans.
Som om alla mina val har varit fel. Allihop.
Jag har ingen lycka, Emily. Bara ångrade beslut.
Jag är så ensam, jag är förlorad.
Och jag kanske undrar
om en del av det är pappas fel.
Handlar det om Joseph Lyman?
Det handlar om alla mina döda ex-pojkvänner…
…som jag borde ha gift mig med när jag hade chansen.
Istället avvaktade jag, som om jag väntade på nån lysande framtid.
Och nu är vi i framtiden, och den är hemsk.
Och alla jag nånsin älskat är borta.
Det är inte sant.
Jag är fortfarande här.
Liksom resten av familjen.
-Och även pappa, tack och lov. -Ja.
Han kunde ha dött igår kväll, men det gjorde han inte.
Vi är kvar här, Vin.
Vi har fortfarande varandra.
Jag tänkte inte låta familjen splittras.
Det finns redan för mycket smärta i världen.
Du har rätt.
Jag har så mycket sorg att bearbeta.
Jag klarar inte ett inbördeskrig i vårt eget hus.
Det som hände igår kväll måste vi lägga bakom oss.
Austin måste be pappa om ursäkt och ena familjen igen.
Jag ger inte upp hoppet.
Tror du att han gör det?
Han skulle ju "utträda", sa han.
Jaha, jag ifrågasätter hans konstitutionella rätt till det.
Tack för att jag fick sova här i natt.
Gissa vad det bästa är med att inte gifta sig.
-Vadå? -Att få tillbringa så mycket tid…
…med mig!
Austin?
God morgon, Sue.
Hejsan.
Ingen dålig frukost.
Var är Austin?
Jag har inte sett honom.
Så all den här maten är åt dig?
Jag lär sakna att äta för två när barnet är fött.
Det ser nästan ut som om du ska ha trillingar.
Jag kände en massa sparkar i natt.
Så det är logiskt om det är många fötter.
Jag trodde att du hade sammandragningar.
Jag med.
Men det var bara svår gasbildning.
-Äckligt. -Åh, Emily.
Det är bara naturen. Du älskar ju naturen.
-Jag vill inte prata om fisar. -En muffins?
Nej. Jag… Nej.
Jag är för skakad för att äta.
Det var så läskigt igår kväll, Sue.
Jag trodde faktiskt att pappa var död,
att Austin tog livet av honom.
Tja…
…lyckligtvis kan inte ord döda människor.
Inte ens dina ord.
Och du är en mycket bättre poet än Austin.
Ja, Austin måste be om ursäkt.
Det är därför jag är här, för att samla alla igen.
Jag trodde du kom för att träffa mig.
Sue.
Sue, förstår du inte?
Min familj är i totalt kaos just nu.
Kan du fatta vad Austin sa igår kväll? Herregud.
Ja.
Faktum är att jag håller med honom.
Vad säger du?
Din familj har allvarliga problem.
Problem som tyvärr inte kan lösas.
Vad pratar du om?
Se bara hur de har behandlat dig.
Din mor och far har varit hemska mot dig.
De fattar inte hur speciell du är.
Istället behandlar de dig som om du är den som är knäpp.
Alltså, jag kanske märker det här mer nu
för att jag snart ska bli mor,
och när barnet är fött vill jag att det ska veta
att jag älskar det villkorslöst, oavsett vad det blir en dag.
Liksom jag älskar dig.
Jag älskar dig så, Emily.
Om det kom an på mig…
…skulle vi rymma från din familj och uppfostra barnet tillsammans.
Kan du föreställa dig?
Vi kunde rymma
och aldrig träffa nån av dem igen.
Jag skulle nog sakna dem.
Skulle du det?
Var är Austin? Jag måste prata med honom.
Jag har inte sett honom. Han kom inte hem igår kväll.
-Säkert att du inte vill ha lite korv? -Nej. Jag menar ja, det är säkert.
De är jätte…
-Vadå? -Herregud!
-Vad är det som händer? -Herregud. Det kommer.
-Är det inte gas? -Nej.
-Vad ska jag göra? -Hämta hjälp, tack.
-Ja! Jag ska! Klarar du… -Snälla!
-Okej. -Hämta hjälp!
-Mamma! -Jag mår inte bra.
Förlåt. Jag menade inte att skrämma dig, mrs Dickinson.
Ingen fara. Jag visste att du inte var död.
Visste du? Hur då?
En fru vet sånt.
Förresten skulle du aldrig lämna oss så plötsligt.
Du skulle säkert dra ut på det.
Påfyllning, pappa?
Vinnie kommer med te. Så snällt av dig.
Ja, vad ska en ensam ungmö göra, annat än ta hand om sin far?
Ställ brickan där.
Hjälp! Hjälp! Sue ska föda!
Föda? Är du säker?
Ja. Hon har värkar. Vad ska vi göra? Ska jag hämta doktor?
Jag kan rida till stan som Paul Revere.
Absolut inte. Det behövs ingen läkare.
-Inte? -Jag ska förlösa barnet.
Vänta. Vadå?
Just det. Jag ska vara barnmorska.
Hemma på Norcross gård behövde vi aldrig läkare.
När ett barn kom kavlade vi upp ärmarna och förlöste det själva.
-För att inte nämna alla kalvar och föl. -Jaha.
Jag minns det som igår.
Stallukten i soluppgången,
moster Lavinia och jag mockade i lagården och förlöste en get.
-Men Sues getunge kommer snart, och… -Vänta ett tag!
-Vem ska se efter mig? -Du klarar dig, Edward.
-Det var bara ett yrselanfall. -Det var säkerligen en hjärtattack.
Du behöver bara vila. Och Vinnie stannar hos dig.
-Eller hur, Lavinia? -Ja.
Det kan bli lite svårt, eftersom jag just håller på
-att omvärdera vår relation. -Utmärkt.
Emily, hämta lakanen.
-Lakanen. -Och Maggie, hämta hinkarna!
Kan vi göra nåt för att hjälpa?
Är det här smärtsamt, tror du?
Vi har bara börjat.
Kloroform kanske kan lugna henne. Det är inne nu.
-Drottning Victoria använder det. -Ja. Det låter bra.
Nonsens. Vi hade aldrig nåt sånt hemma på gården.
Sue ska föda barnet på det naturliga sättet. Eller hur, Sue?
Jag har väldigt ont.
Bra.
-Då vet man att man lever. -Mamma!
Säg inte så. Sues mor dog ju i barnsäng.
Gjorde hon?
-En kvinna kan inte dö en bättre död. -Mamma.
-Det ultimata offret. -Herregud.
Hon kommer att klara sig. Visst, Maggie?
Jag vet inte. Smala höfter.
-Det viktigaste är att barnet överlever. -Herregud.
Vi hoppas att alla ska överleva!
Emily? Jag klarar nog inte det här.
Jag menar, hur kan en människa komma ut genom ett så litet hål?
Det är ologiskt. Hur klarar nån av det?
Sluta!
Det här handlar inte om dig längre.
Du har ett dyrbart liv inom dig, och du måste vara stark.
-Förstår du? -Ja.
Bra. Hämta fårsaxen, nån.
-Fårsaxen? -Vad ska du ha den till?
Jag kommer att använda en massa lantbruksredskap.
Värkarna kommer fortare nu.
Hör på.
Om barnet kommer borde Austin vara här. Jag borde…
Emily Dickinson, våga inte lämna rummet.
Men han är ju pappan. Han borde vara här.
Jag behöver inte Austin. Jag behöver dig.
Okej. Jösses. Hur kan din späda lilla hand ha så starkt grepp?
För att jag har ont.
Ta en klunk av det här, kära du.
-Det dövar värken. -Okej.
Jag tog med det i smyg.
Glöm fårsaxen. Jag behöver grisskrapan.
-Det är därför man ska bo i New England. -Jösses, ja.
Att göra lönnsocker är det bästa på hösten.
Jag instämmer.
Det var ju att göra pumpgubbar, sa du förut.
-Får jag ha två favoriter? -Nej, Abby.
Vadå? Det är inte mitt fel. New England ger mig så mycket glädje.
Mitt träd gav nästan ingenting.
Ett lönnträd producerar bra lönnsirap först efter 45 år.
Typiskt George med sina fakta.
Men var tusan är Frazar?
Det här skulle ju vara en avskedsfest för honom.
Jag fattar inte att han tar värvning.
Pressen att ta värvning ökar.
Snart måste vi gå ut i krig allihop.
Vad säger du, kompis? Tänker du strida?
Jag vet inte om armén vill ha mig.
Jag är rätt rörig nuförtiden.
Och så ska ni ha barn.
Många unga fäder har gått ut i kriget, tyvärr.
Ja. När allt kommer omkring måste en man göra sin plikt.
Varför kan inte kvinnor bli soldater?
-Vi behöver jämlikhet. -Tyst, Abby.
Vet nån var jag kan få tag i en snöboll doppad i färsk lönnsirap?
-Hej, kompis. -Frazar!
-Du ser stilig ut, min vän. -Ja.
Mamma sydde nyss fast kragen på rocken.
-Piffigt. -Du ser ut som en riktig hjälte, Stearns.
-Adjutant Stearns, tack. -Just det.
-Amhersts favorit, allihop. -Vi är så stolta över dig, Frazar.
Tack för att du samlade gänget.
Det betyder mycket att träffa er en sista gång.
Vänta lite. En sista gång? Kom igen.
-Vi ses igen när kriget är slut. -Ja. Kanske det.
Kom igen. Ingen kan skada Amhersts stjärna.
Just det, stjärna i landhockeylaget,
-son till collegets rektor… -Och krig är precis som landhockey.
Hur som helst är det för sent att dra sig ur nu.
Kom igen. Du var alltid den bäste av oss.
-Du är en sann hjälte. -Du, var är Emily?
-Vem då? -Emily Dickinson?
Din syster?
Jag hoppades få ta farväl. Kommer hon hit?
Jag vet inte.
Jag är inte kontant med min familj.
-Austin, vad har hänt? -Vi pratar om det sen.
Okej, nu gör vi det här till en riktig farvälfest.
Leve Frazar Stearns. Han leve, hipp, hipp…
-Hurra! -Hipp, hipp…
Är vi som väntar hemma - värda nog -
Att en så Enorm Pärla
Som livet - må upplösas - för Oss
I Slagets - hemska Skål?
Förlåt mig. Jag är så illamående. Jag tycker inte om det här.
Kan du gnida lit…
Där.
Jag kunde inte ana att barnafödande tar sån tid.
Barnet kommer när det är redo.
Det är likadant med åsnor.
Gissa vad jag älskar med barnafödande.
Överraskningen. Man vet aldrig vad man ska få.
En kusin till mig födde sammanväxta tvillingar.
Tre armar, två huvuden. Kanske Sue har ett par såna där inne.
-Hur mycket längre dröjer det? -Det är ett mysterium, kära du. Ingen vet.
Men jag kan våga mig på en gissning. Ska vi ta en titt?
Herregud. Nej. Jag vill inte… Nej.
Ligg still, Susan.
Det dröjer cirka tre timmar. Hon är bara en tum utvidgad.
Jag orkar nog inte tre timmar till.
Du orkar inte? Jag, då?
Emily, det är precis som moster Lavinia brukade säga.
Om du inte klarar av hästar, var inte i stallet.
Du kanske ska gå ut.
Ta lite frisk luft. Det kommer att behövas.
-Går det bra att jag… -Gå, bara.
Hon kan krysta hårdare med bakbenen.
-Intressant teori. -Ställ dig på alla fyra, raring.
Vem kan det vara? Kanske Austin.
Frazar. Är det du?
Emily. Jag kom för att säga adjö.
Adjö.
Så du… ger dig av?
Ja. Jag reser ner till Virginia imorgon.
Sen marscherar vi in i North Carolina.
Oj.
-Tråkigt att Austin inte är här. -Jag har redan träffat honom.
Jag kom för att säga adjö till dig.
Du kanske är upptagen?
Nej. Jag bara sitter och väntar på att Sue ska föda.
Oj då. Jag vill inte störa.
Nej. Det är ingen fara. Det drar ut på tiden, och jag behöver nåt att dricka.
Kom in, bara.
Ska vi gå tillbaka?
Varsågod.
Skål.
Jag är glad att du kom.
Det hade varit synd om vi inte hade fått chansen att säga adjö.
Verkligen. Jag ville träffa dig innan jag reste.
Du vet? Eftersom jag kanske inte kommer tillbaka.
Det där?
Hör på, ta inte det där med att jag såg en vision
av hur du dör, på allvar.
Jag är en knasboll. Det vet du.
Jag är den tokiga tjejen. Du vet?
-Du kommer säkert att klara dig, och… -Sluta.
Sluta med vad?
Var inte falsk och klämkäck som de andra.
Du är den enda som har varit ärlig mot mig om vad det här kriget kan kosta.
Du är den enda som är modig nog att konfrontera sanningen.
Försök inte inge mig falskt hopp.
Men om hoppet är det enda vi har?
Ibland…
…är det mest hoppfulla man kan göra
att blicka rakt in i mörkret.
-Förresten anser jag dig inte tokig. -Inte?
Nej!
Det är världen som är galen.
Det som gör dig annorlunda är
att du vågar säga som det är.
Det är det som gör dig till en stor författare. Du vet?
Stora författare ryggar inte för sanningen även om den är tragisk.
Se bara på Dante.
Inferno.
Han gick ända ner i helvetet
och återvände för att berätta om det.
Nåja…
Jag hoppas verkligen att du kommer tillbaka.
"Ännu en militär seger för Lee resulterade i 2 000 döda nordstatssoldater
och 7 000 sårade."
Toppen. Ytterligare 2 000 unga män som jag kunde ha gift mig med.
Tvåtusen till som jag gick miste om.
-Och sydstatarna? -Vad menar du?
Hur många av deras soldater dog?
-Finns det en lista över stupade? -Jag förstår vad du menar.
Jag kunde ha gift mig med dem också. Visst, politiska skiljaktigheter,
men det hade blivit intressanta samtal vid frukostbordet.
Jag undrade bara om min bror var inblandad.
Din farbror Sam nere i Savannah kämpar för motståndarsidan.
Det står inga namn från sydstatssidan.
Vi ser dem väl inte ens som människor längre.
Så gör hat med människor, Vinnie.
Hat och splittring.
Det är en skammens tid att vara levande.
Det kanske hade varit bättre om mitt hjärta stannat igår kväll.
Jag är då glad att du inte är död.
Är du?
Ja.
Det här kriget berövar mig alla mina potentiella själsfränder.
Det hade varit svårt om jag hade mist min pappa också.
Du kanske kan läsa sportsektionen.
Visst.
Det förvånade mig att du inte tog med Billy idag.
Han älskar snöbollar med lönnsirap.
Han sov inte bra i natt.
Inte jag heller.
Jag sover aldrig bra utan dig.
Du räddade mitt liv.
Det vet du väl?
Att vara med dig,
att få ta hand om Billy,
är det enda som ger mig glädje.
Det betyder allt.
Du är allt jag har.
Jag skulle göra allt för dig, Jane.
Sluta, Austin.
Vi måste sluta med det här. Jag sa ju det.
Varför inte?
För att Sue ska föda.
Det behöver inte förändra nånting.
Jo. Och för att jag…
Jag ska gifta mig med nån annan.
Ska du…
Vad säger du?
Med en affärskollega till min far.
En man som heter Pierre.
Han har friat till mig.
Pierre… Vilken Pierre? Känner jag honom?
Nej. Han är inte härifrån.
Han är från Frankrike. Vietnam, egentligen.
Han äger en risplantage.
Och han…
…utvecklar hamnar
så att de kan handla med Frankrike.
Oj.
Han låter väldigt problematisk.
Jag vet bara att han har pengar
och kan bekosta en god utbildning för Billy.
-Jag är villig att betala för skolan. -Austin…
Det kommer inte att fungera. Den här staden är för liten.
Du ber mig att leva ett liv i skam,
-och det tänker jag inte göra. -Nej, nej.
Jane, Jane.
Snälla du.
Åk inte. Snälla.
Våra biljetter till Vietnam är redan köpta.
Jag hade inget val.
En dag kommer du att förstå.
Jag hoppas…
…att din fru lär sig att ta bättre hand om dig.
Det börjar bli sent.
Jag måste packa.
Jag önskar att du inte behövde gå.
Ödet kallar.
Jag kommer att sakna den här staden. Fina gamla Amherst.
Ja. Jag är rätt fäst vid den själv.
Jag skulle vilja att du ger mig nåt jag kan ta med mig ut i kriget.
Vad du än vill.
En dikt.
Jag ska bära den i bröstfickan.
Dina ord kommer att ge mig hopp.
Inte falska förhoppningar?
Nej.
Verkligt hopp.
Hopp som är modigt nog att medge att ibland blir inget bättre.
Varsågod. Du kan få den här.
Jag skrev den idag.
Till vem skrev du den?
Jag skrev den…
…till Ingen.
Det känns som en skam att Leva -
När så modiga Män är döda -
Man avundas det framstående stoftet -
Som får Motta - ett sådant Huvud -
Tack, Emily.
Barnet kommer. Kom fort, Emily.
Ära, ära halleluja
Till Gudslammet
Herregud.
Du är tillbaka.
Vad är det, syrran?
Austin, du missade det.
Jag tror att jag träffade rätt.
Nej, nej. Barnet.
Ert barn föddes nyss. Austin, du är pappa.
Varför kom ingen och hämtade mig?
Jag ville. Jag ville verkligen…
Jag sa till och med att j…
Det gick så fort.
Vänta lite. Jag vill prata om igår kväll.
Det vill inte jag.
Jag vill gå och se mitt barn.
Visst. Det vet jag.
Men en del saker du sa, du måste ta tillbaka dem.
Är det inte viktigt, nu när ett barn har fötts,
att familjen håller ihop?
Det är nog lite för sent för det.
Det är inte för sent, Austin.
Vi kan reparera det här. Du måste bara be pappa om ursäkt.
Jag tänker aldrig prata med honom mer.
Det kan du inte mena.
Jodå. Jag menar det.
Det här är ett hus i strid med sig själv, Emily.
Förr eller senare måste du välja sida.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson