Vinnie.
Ja?
Je oče mrtev?
Ne.
O bog.
Samo blažji srčni napad je imel. V redu je.
Povej še enkrat.
Kaj?
Da ni mrtev.
Ni mrtev.
Omedlel je, se udaril v glavo in izgubil zavest.
Pod nos smo mu dali dišečo sol,
mu po grlu vlili nekaj viskija in ovedel se je.
Nekaj dni bo počival, ampak v redu je.
Diha in ve, kako mu je ime.
Ni bilo treba klicati zdravnika.
Oh, kako grozna večerja. Ljubi bog.
Ne maraš moje ovsene kaše?
Ne govorim o hrani, Vinnie.
Govorim o grozotah, ki jih je sinoči izrekel Austin.
O naši družini in očetu.
-Kaj, če je vse res? -Kaj?
Ne vem. Prav?
Ne vem, kaj je šlo narobe v mojem življenju.
Nisem tam, kjer sem si želela biti.
Obtičala sem.
Kot bi sprejemala samo napačne odločitve.
Nisem srečna, Emily. Samo polna obžalovanja sem.
Osamljena sem in nesrečna.
Sprašujem se,
ali je kaj od tega očetova krivda.
Gre za Josepha Lymana?
Gre za vse moje mrtve bivše fante…
s katerimi bi se morala poročiti, ko sem imela priložnost.
Namesto tega pa sem čakala na nekakšno čudovito prihodnost.
Zdaj smo v prihodnosti, ki pa je grozna.
-Vsi, ki sem jih imela rada, so umrli. -To ni res.
Jaz sem še tu.
Pa tudi ostali člani družine.
-Tudi oče, hvala bogu. -Ja.
Sinoči bi lahko umrl, vendar ni.
Vsi smo še tukaj, Vin.
Še imamo drug drugega.
Ne bom dovolila, da družina razpade.
Na svetu je že dovolj bolečine.
Prav imaš.
Veliko žalovanja me čaka.
Nočem državljanske vojne v družini.
Sinočnje dogodke moramo pozabiti.
Austin se mora očetu opravičiti in povezati družino.
-Ne bom obupala nad tem. -Misliš, da se bo?
Rekel je, da se bo "odcepil".
Dvomim, da ima ustavno pravico do tega.
Hvala, da si mi dovolila spati tukaj.
Veš, kaj je prednost samskega stanu?
-Kaj? -Da preživiš toliko časa…
z mano!
Dickinsonova
Sramota je biti živ –
Austin?
Dobro jutro, Sue.
Živjo.
Pravo pojedino imaš.
Kje je Austin?
Nisem ga videla.
Vsa ta hrana je zate?
Pogrešala bom jesti za dva, ko bo tega konec.
Videti je, kot da boš imela trojčke.
Sinoči sem čutila močno brcanje.
Ne bi se čudila, če je več nogic.
Mislila sem, da imaš popadke.
Jaz tudi.
Vendar so me mučili vetrovi.
-Odvratno. -Oh, Emily.
Naravno je. Rada imaš naravo.
-Nočem govoriti o prdcih. -Bi mafin?
Ne.
Preveč sem pretresena, da bi jedla.
Sinoči je bilo zelo strašljivo.
Mislila sem, da je oče umrl.
Da ga je Austin ubil.
Ja, no…
…k sreči besede ljudi ne ubijejo.
Celo tvoje besede ne.
Pa si veliko boljša pesnica od Austina.
Austin se mora opravičiti.
Zato sem prišla. Vse moram spet združiti.
Mislila sem, da si prišla k meni.
Sue.
Res ne razumeš?
Moja družina je trenutno kaotična.
Lahko verjameš, kaj vse je sinoči izrekel Austin? Mojbog.
Ja.
Pravzaprav se strinjam z njim.
Kaj?
Tvoja družina ima resne probleme.
Take, ki jih žal ni mogoče rešiti.
O čem govoriš?
Poglej, kako so ravnali s tabo.
Starša sta bila grozna do tebe.
Ne zavedata se, kako posebna si.
Namesto tega pa te obravnavata, kot bi bila nora.
Morda opazim več,
ker bom postala mama.
Ko bo otrok rojen, želim, da ve,
da ga bom v vsakem primeru imela brezpogojno rada.
Tako, kot imam rada tebe.
Zelo te imam rada, Emily.
Če bi bilo odvisno od mene…
bi pobegnili stran od tvoje družine in skupaj vzgajali tega otroka.
Si to lahko zamisliš?
Lahko bi ušli
in nikogar od njih nikoli več videli.
Pogrešala bi jih.
Res?
Kje je Austin? Govoriti moram z njim.
Nisem ga videla. Sinoči ga ni bilo domov.
-Res ne bi kakšno klobasico? -Ne. Ja, res ne bi.
Res so slastne…
-Kaj je? -Mojbog!
-Kaj se dogaja? -Mojbog. Rojevam.
-Niso vetrovi? -Ne. Avč!
-Kaj naj naredim? -Pokliči pomoč.
-Ja! Grem! Si v… -Prosim!
-Prav. -Poišči pomoč!
-Mama! -Nisem v redu.
Oprosti. Nisem te hotel prestrašiti, gospa Dickinson.
V redu je. Vedela sem, da nisi mrtev.
Res? Kako?
Ker žena ve take stvari.
Nikoli nas ne bi zapustil tako nenadno.
Zagotovo bi zavlačeval.
Boš še, oče?
Vinnie je prinesla čaj. Lepo od tebe.
Kaj pa naj osamljena stara devica počne, kot neguje očeta?
Tja odloži.
Na pomoč! Sue rojeva!
Rojeva? Si prepričana?
Ja. Popadke ima. Kaj bomo? Naj pokličem zdravnika?
Lahko odjaham v mesto.
Nikakor ne. Ne potrebujemo zdravnikov.
-Res ne? -Jaz ji bom pomagala.
Kaj?
Tako je. Jaz bom babica.
Na Norcrossovi domačiji nismo nikoli potrebovali zdravnikov.
Pri rojevanju smo samo zavihali rokave in sami opravili.
-Da ne omenjam telet in žrebet. -Prav.
Vsega se spominjam.
Vonja hleva ob svitu.
S teto Lavinio sva po rojstvu novega kozlička pospravili hlev.
-Suejin kozliček je na poti… -Trenutek!
-Kdo bo pa skrbel zame? -S tabo je vse v redu.
-Samo omotičen si bil. -Prepričan sem, da je bil infarkt.
Počitek potrebuješ. Vinnie bo ostala s tabo.
-Kajne, Lavinia? -Ja.
Morda bo nerodno, ker na novo
-presojam najin odnos. -Odlično.
Emily, pojdi po rjuhe.
-Rjuhe. -Maggie, prinesi vedra!
Ji lahko kako pomagamo?
Misliš, da to boli?
Šele začelo se je.
Morda bi ji pomagal kloroform. Popularen je.
-Kraljica Viktorija prisega nanj. -Odlično.
Neumnost. Pri nas tega nismo uporabljali.
Sue bo rodila po naravni poti. Kajne, Sue?
Zelo me boli.
Dobro.
-Tako veš, da si še vedno živa. -Mama!
Ne govori tega. Njena mama je pri porodu umrla.
Res?
-Za žensko ni lepše smrti. -Mama.
-Žrtvovanje za višji cilj. -O bog.
V redu bo, kajne, Maggie?
Ne vem. Ozki boki.
-Pomembno je, da preživi otrok. -O bog.
-Potrudimo se, da oba preživita. -Emily, ne bom zmogla.
Kako se lahko človek rodi skozi tako majhno odprtino?
To nima smisla. Kako sploh komu uspe?
Dovolj!
Ne gre več zate, Susan.
V tebi je dragoceno bitje, ki te potrebuje močno.
-Razumeš? -Ja.
Dobro. Prinesite mi škarje za striženje ovac.
-Škarje? -Zakaj jih potrebuješ?
Uporabila bom veliko kmečkega orodja.
Popadki so pogostejši.
Poslušaj.
Če prihaja otrok, bi moral biti Austin tu. Grem…
Emily Dickinson, ne drzni si oditi iz sobe.
Oče bo. Moral bi biti tukaj.
Ne potrebujem njega, ampak tebe.
Prav. Kako, da je tvoja nežna roka tako močna?
Ker me boli.
Spij požirek tega.
-Pomagalo ti bo. -Prav.
Vzela sem za vsak primer.
Škarje ne pomagajo. Potrebovala bom prašičje strgalo.
-Zato živiš v Novi Angliji. -O, ja.
Uživam v nabiranju soka javorjevega drevesa.
Jaz tudi.
Ti ni ljubše rezanje buč?
-Lahko uživam v obojem? -Abby. Ne.
Nisem jaz kriva, da tako uživam v Novi Angliji.
Moje drevo nima soka.
Drevo mora biti staro vsaj 45 let, da naredi sok.
George in njegovi podatki.
Hej, kje je Frazar?
To je njegova poslovilna zabava.
-Komaj verjamem, da se je prijavil. -Pritisk je čedalje hujši.
Kmalu bomo morali iti vsi.
Kaj pa ti? Se boš šel borit?
Ne vem, če me bodo hoteli.
Zadnje čase sem čuden.
In otroka boš dobil.
V tej vojni bo veliko mladih očetov.
Ja, moški mora opraviti svojo dolžnost.
Kaj pa ženske?
-Kaj je z enakopravnostjo? -Abby.
Kje lahko dobim pecivo s svežim javorjevim sirupom?
-Hej, stari. -Frazar!
-Dobro zgledaš. -Ja.
Mama mi je prišila ovratnik na plašč.
-Lepo. -Zgledaš kot pravi junak, Stearns.
-Zate sem pribočnik Stearns. -Saj res.
-Zlati dečko Amhersta. -Ponosni smo nate, Frazar.
Hvala, da ste se zbrali.
Veliko mi pomeni, da vas še zadnjič vidim.
Čakaj. Še zadnjič? Daj no.
-Videli se bomo spet po vojni. -Ja. Mogoče.
Daj no. Ne bodo nam vzeli najboljšega.
Zvezda ekipe hokeja na travi si.
-Sin predsednika kolidža… -Vojna je kot hokej na travi.
Kakorkoli, zdaj ni več poti nazaj.
Vedno si bil najboljši med nami.
-Pravi junak si. -Kje je Emily?
-Kdo? -Emily Dickinson.
Tvoja sestra.
Hotel sem se posloviti od nje. Bo prišla?
Ne vem.
Ne govorim z družino.
-Kaj se je zgodilo? -Kasneje bova o tem.
Naredimo mu pošteno slovo.
Trikrat hura za Frazarja Stearnsa. Hip, hip…
-Hura! -Hip, hip…
Smo tisti, ki čakamo – dovolj vredni –
Da tako velikanski biser
Kot življenje – raztopljeno – za nas –
V grozljivi skledi – bitke?
Oprostite. Slabo mi je. Tole mi sploh ni všeč.
Me lahko malo zmasirate…
Ja.
Nisem vedela, da je rojevanje tako počasno.
Otrok pride, ko je pripravljen.
Enako je z osli.
Veste, kaj mi je všeč pri rojevanju?
Presenečenje. Nikoli ne veš, kaj dobiš.
Sestrična je rodila siamska dvojčka.
Tri roke, dve glavi. Morda ima tudi Sue dvojčka.
-Koliko časa bo še trajalo? -Skrivnost je. Nihče ne ve.
Dovolila si bom ugibati. Pa poglejmo.
O bog. Ne. Nočem… Ne.
Bodi pri miru, Susan.
Še kake tri ure. Samo dva centimetra je odprta.
Ne vem, če bom zdržala.
Ti? Kaj pa jaz?
S teto Lavinio sva rekli:
"Če ne obvladaš konj, pojdi iz štale."
Bolje, da greš ven.
Naužij se zraka. Potrebovala ga boš.
-Lahko… -Kar pojdi.
Lažje bo potiskala z dvignjenimi nogami.
-Zanimiva teorija. -Postavi se na vse štiri.
Kdo je? Morda Austin.
Frazar. Ti si.
Emily. Prišel sem se poslovit.
Zbogom.
Odhajaš?
Ja. Jutri grem v Virginijo.
Potem gremo v Severno Karolino.
Vau.
-Žal mi je, da ni Austina. -Sva se že videla.
Poslovit sem se prišel od tebe.
Imaš delo?
Ne. Samo posedam in čakam, da bo Sue rodila.
Nisem vedel. Nočem motiti.
Ne, v redu je. Celo večnost traja in pijača bi mi dobro déla.
Vstopi.
Greva nazaj?
Izvoli.
Na zdravje.
Vesela sem, da si me poiskal.
Žalostna bi bila, če se ne bi poslovila.
Jaz tudi. Moral sem te videti.
Veš? Ker si videla, da se morda ne bom več vrnil.
To?
Mojega videnja, da boš umrl, ne smeš jemati resno.
Čudakinja sem, in to veš.
Norica sem. Kajne?
-Gotovo bo s tabo vse v redu… -Ne delaj tega.
Česa?
Ne bodi zlagana in vesela, kot vsi ostali.
Samo ti si bila z mano iskrena o možnih posledicah vojne.
Edina si se pripravljena soočiti z resnico.
Ne poskušaš mi prodajati lažnih upov.
Kaj pa, če je upanje vse, kar imamo?
Včasih…
da največ upanja,
ko se soočiš s temo.
-Nimam te za noro. -Res ne?
Ne!
Svet je nor.
Drugačna si samo po tem,
da si upaš povedati to, kar vidiš.
To je značilnost dobrih pisateljev, veš?
Ne bojijo se resnice, pa čeprav je tragična.
Poglej Danteja.
Pekel.
Šel je vse do pekla
in se vrnil, da nam pove.
No…
Res upam, da se vrneš.
"Še ena zmaga generala Leeja je za sabo pustila 2000 mrtvih nasprotnikov
in 7000 ranjenih."
Krasno. Še dva tisoč potencialnih soprogov.
Dva tisoč se mi jih je izmuznilo.
-Kaj pa konfederalisti? -Kaj je z njimi?
Koliko jih je padlo?
-Obstaja seznam? -Razumem.
Tudi te bi lahko poročila. Politično bi se sicer razhajali,
a morda bi bili to zanimivi pogovori pri zajtrku.
Zanima me samo, če je med njimi moj brat.
Tvoj stric iz Savannaha se bori na drugi strani.
Ni seznama južnjakov.
Očitno jih sploh nimamo več za ljudi.
To naredi človeku sovraštvo.
Sovraštvo in razkol.
V sramotnem času živimo.
Morda bi bilo bolje, če bi se sinoči moje srce ustavilo.
Vesela sem, da nisi mrtev.
Res?
Ja.
Zaradi te vojne izgubljam vse potencialne sorodne duše.
Hudo bi bilo, če bi izgubila tudi očeta.
Preberi športni podlistek.
Prav.
Presenečen sem, da nisi pripeljala Billyja.
Rad ima kolačke z javorjevim sirupom.
Sinoči ni dobro spal.
Jaz tudi ne.
Brez tebe nikoli ne spim dobro.
Rešila si mi življenje.
To veš, kajne?
Biti s tabo
in skrbeti za Billyja je edino, kar me osrečuje.
Vse mi pomeni.
Samo tebe imam.
Vse bi storil zate, Jane.
Austin, nehaj.
Tako ne gre več. Povedala sem ti.
Zakaj ne?
Ker bo Sue rodila.
Ni treba, da to kaj spremeni.
Ja. In zato, ker…
Poročila se bom z drugim.
Ti…
Kaj?
Poslovni sodelavec mojega očeta je.
Ime mu je Pierre.
Zasnubil me je.
Kateri Pierre? Ga poznam?
Ne, ni od tu.
Iz Francije je. Pravzaprav iz Vietnama.
Ima riževo plantažo.
In…
Razvija pristanišča
za trgovanje s Francijo.
Vau.
Zdi se zelo problematičen.
Vem samo, da je premožen in da lahko Billyju omogoči dobro izobrazbo.
-Pripravljen sem mu plačati šolanje. -Austin…
Ne bo se izšlo. To mesto je premajhno.
Prosiš me, da živim v sramoti,
-to pa zavračam. -Ne, ne.
Jane.
Prosim.
Ne odhajaj. Prosim.
Imava že karti za Vietnam.
Nimam izbire.
Upam, da boš nekoč razumel.
Upam…
Upam, da bo žena bolje skrbela zate.
Pozno je.
Moram še spakirati.
Žal mi je, da greš.
Usoda kliče.
Pogrešal bom to mesto. Stari, dobri Amherst.
Ja. Tudi jaz sem navezana na ta kraj.
Nekaj tvojega bi rad vzel s sabo v vojno.
Karkoli.
Pesem.
V tem žepu jo bom nosil.
Dajala mi bo upanje.
Brez lažnih upov?
Ne.
Pravo upanje.
Dovolj pogumno, da prizna, da včasih ne gre na bolje.
Izvoli. Vzemi tole.
Danes sem jo napisala.
Za koga si jo napisala?
Napisala sem jo…
za Nikogar.
Sramota je biti živ –
Ko tako pogumni možje mrtvi so –
Človek zavida imenitnemu prahu –
Dovoljeno – taka glava –
Hvala, Emily.
Glavica je zunaj. Emily, hitro.
Slava, slava, aleluja.
Njegova resnica gre naprej.
O, mojbog.
Vrnil si se.
Kaj je, sestra?
Austin, zamudil si.
Dobro sem zadel.
Ne, ne. Otroka.
Dobil si otroka. Austin, oče si.
Zakaj ni nihče prišel pome?
Hotela sem. Zares. Jaz…
Rekla sem, da grem…
Vse se je zgodilo zelo hitro.
Čakaj. Rada bi se pogovorila o sinoči.
Nočem govoriti o tem.
Hočem k otroku.
Ja. Vem.
Toda nekatere besede moraš vzeti nazaj.
Ne misliš, da je zaradi otroka pomembno,
da družina drži skupaj?
Prepozno je za to.
Ni prepozno, Austin.
To lahko popravimo. Samo opraviči se očetu.
Ne nameravam več govoriti z njim.
Ne misliš tega.
O, pa mislim.
Ta hiša je razklana, Emily.
Prej ali slej boš morala izbrati stran.
Prevedla Lidija P. Černi