Vinnie.
Ja?
Er far død?
-Nej. -Godt.
Det var bare et lille hjerteanfald.
-Sig det igen. -Hvad?
Sig, at han ikke er død.
Han er ikke død.
Han besvimede, slog hovedet og mistede bevidstheden.
Men vi holdt lugtesalt under hans næse og hældte whisky i ham, så han vågnede.
Han skal blive i sengen et par dage, men han kommer sig.
Han trækker vejret. Han kender sit eget navn.
Vi behøvede ikke engang en læge.
Gud, sikke en skrækkelig middag. Jøsses.
-Kan du ikke lide min budding? -Jeg mener selvfølgelig ikke maden.
Jeg mener alle de frygtelige ting, Austin sagde.
Om vores familie. Om far.
-Måske passer det. -Hvad?
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke, hvad der er gået galt i mit liv, men noget er.
Jeg er ikke, hvor jeg gerne ville være. Jeg er ingen steder.
Alle mine beslutninger har været forkerte.
Jeg har ingen glæde, Emily. Kun fortrydelse.
Jeg er så ensom, at jeg er dødsdømt.
Jeg spørger måske bare, om noget af det er fars skyld.
-Handler det om Joseph Lyman? -Om alle mine døde ekskærester.
Dem, jeg skulle have giftet mig med, da jeg havde chancen.
Men jeg holdt igen, som om jeg ventede på en eller anden stor fremtid.
Men nu er vi i fremtiden, og den er forfærdelig.
-Alle dem, jeg elskede, er væk. -Det passer ikke.
Jeg er her stadig.
Og det er resten af familien også.
Og far, gudskelov. Hans liv kunne være endt i går, men gjorde det ikke.
Vi er her alle sammen, Vin.
Vi har stadig hinanden.
Familien må ikke blive splittet.
Der er alt for megen smerte i verden i forvejen.
Du har ret.
Jeg skal sørge over så mange. Jeg klarer ikke en borgerkrig herhjemme.
Vi er nødt til at lægge i går aftes bag os.
Austin skal sige undskyld til far og samle familien.
Jeg giver ikke op.
Tror du, han vil det? Han sagde, at han "trådte ud".
Ja, men jeg betvivler hans lovmæssige ret til at gøre det.
Tak, fordi jeg måtte sove her.
Der er fordele ved at være ugift.
-Hvad? -Du kan tilbringe en masse tid...
...med mig!
Austin?
-Godmorgen, Sue. -Hej med dig.
Sikke et måltid.
-Hvor er Austin? -Jeg har ikke set ham.
-Er al den mad til dig? -Jeg vil savne at spise for to.
Måske skal du have trillinger?
Jeg mærkede nogle ret voldsomme spark i nat.
Det kunne tyde på flere par fødder.
-Jeg tror, du havde veer. -Også mig.
-Men det var bare luft i maven. -Klamt.
Det er bare naturens gang. Du elsker natur.
-Jeg vil ikke tale om prutter. -Muffin?
Nej, jeg... Nej. Jeg er stadig for rystet.
Jeg blev så bange i går, Sue.
Jeg troede virkelig, min far var død. At Austin slog ham ihjel.
Ja...
Men heldigvis kan ord ikke slå ihjel.
Ikke engang dine ord. Og du er en langt bedre digter end Austin.
Austin skal sige undskyld. Jeg er kommet for at samle alle igen.
Du kom ikke for at se mig?
Sue.
Forstår du det ikke?
Min familie er i totalt kaos lige nu.
Fatter du, at Austin kunne sige den slags?
Ja.
Jeg er faktisk enig med ham.
-Hvad? -Din familie har alvorlige problemer.
-Som desværre ikke kan løses. -Hvad snakker du om?
Bare se, hvordan de har behandlet dig. Din mor og far har været grusomme mod dig.
De aner ikke, hvor særlig du er. De behandler dig, som om du var den skøre.
Måske lægger jeg bare mere mærke til det, fordi jeg snart skal være mor.
Når mit barn bliver født, skal det vide,
at uanset hvem det bliver, vil jeg elske det betingelsesløst.
Som jeg elsker dig.
Jeg elsker dig så højt, Emily.
Hvis det stod til mig, ville vi...
Ville vi stikke af fra din familie og få barnet sammen.
Forestil dig det lige? Vi kunne bare flygte.
Og aldrig se dem igen.
Jeg ville nok savne dem.
Ville du?
Hvor er Austin? Jeg må tale med ham.
Han kom slet ikke hjem i nat.
-Er du sikker på, du ikke vil have pølse? -Nej. Ja, jeg er.
-Den smager virkelig godt... -Hvad nu?
-Hvad sker der? -Det kommer nu!
-Det er ikke luft? -Nej!
-Hvad gør jeg? -Hent noget hjælp!
-Ja! Det gør jeg. Er du okay? -Skaf noget hjælp!
-Mor! -Jeg er ikke okay!
Undskyld, jeg skræmte dig, fru Dickinson.
-Pyt med det. Jeg vidste, du ikke var død. -Hvordan?
Den slags ved en hustru.
Du ville aldrig dø så pludseligt. Du ville trække det ud.
-Skal du have fyldt op, far? -Vinnie kommer med te. Skønt.
Hvad skal en ensom pebermø ellers lave udover at pleje sin far?
Bare stil den der.
Hjælp! Sue er ved at føde!
Føde? Er du sikker?
Ja, hun har veer. Hvad gør vi? Skal jeg hente en læge?
-Jeg kan nemt ride ind til byen. -Ikke tale om. Vi får ikke brug for læger.
-Ikke? -Jeg skal nok tage imod det barn.
Vent... Hvad?
Ja, nemlig. Jeg kan være jordemoderen.
På Norcross-gården brugte vi aldrig læger.
Vi smøgede bare ærmerne op og klarede fødslerne selv.
Foruden alle kalvene og føllene.
Nu husker jeg det hele. Lugten af laden ved solopgang.
Tante Lavinia og jeg, der muger ud efter at have taget imod et nyt gedekid.
-Okay, men Sues gedekid er på vej, så... -Vent nu lidt!
-Hvem skal passe mig? -Du har det fint.
-Du blev bare lidt svimmel. -Jeg tror nu, det var et hjerteanfald.
Du skal bare hvile dig. Vinnie bliver hos dig.
-Ikke, Lavinia? -Jo.
Måske lidt underligt, nu mens jeg
-genovervejer hele vores forhold. -Perfekt. Emily, hent lagnerne.
-Lagner. -Og Maggie, find spandene frem!
Kan vi ikke hjælpe hende?
Tror du, det her gør ondt? Vi er kun lige begyndt.
Lidt kloroform kan måske hjælpe. Meget populært.
-Dronning Victoria elsker det. -Skønt.
Pjat! Den slags havde vi ikke på Norcross-gården.
Sue føder sit barn au naturel. Ikke, Sue?
-Jeg har ret ondt. -Godt.
-Så ved du, at du lever. -Mor!
Ti stille. Sues mor døde jo i barselssengen.
Gjorde hun?
-Den fineste måde en kvinde kan dø på. -Mor!
-Det ultimative offer. -Men hun klarer den, ikke, Maggie?
Det ved jeg ikke. Smalle hofter.
-Så længe barnet overlever. -Åh gud!
-Alle skal nok overleve. -Emily? Jeg tror ikke, jeg kan.
Hvordan kan et menneske komme ud gennem sådan et lille hul?
Det giver jo ingen mening. Hvordan kan man...
Stop så!
Det handler ikke om dig nu.
Det dyrebare lille liv har brug for, at du er stærk.
-Forstår du det? -Ja.
Godt. Og ræk mig så fåresaksen.
-Fåresaksen? -Hvad skal du med den?
Jeg kommer til at bruge en hel del værktøj.
-Der er kortere mellem veerne. -Hvis barnet kommer, bør Austin være her.
Emily Dickinson, du går ingen steder!
-Han er faren! Han bør være her. -Jeg har kun brug for dig.
Av, hvordan kan den spinkle hånd være så stærk?
Fordi det gør så ondt!
Tag en slurk af det her. Det tager det værste.
Jeg tog den med for en ordens skyld.
Glem fåresaksen. Jeg skal bruge griseskraberen.
-Det er derfor, man bor i New England. -Ja, totalt.
Ahornsirup er min yndlingsforårsaktivitet.
-Også min. -Var det ikke at snitte græskar?
-Må man ikke have to? -Åh, Abby. Nej.
Så, det er ikke min skyld. New England gør mig så glad.
Mit træ gav ingenting.
En ahorn skal være 45, før den giver god saft.
Hør lige George og hans fakta.
Hvor fanden er Frazar? Det skulle jo være hans afskedsfest.
-Tænk, at han har meldt sig. -Presset er ret stort.
Snart skal vi alle af sted. Hvad med dig? Skal du i kamp?
Jeg tror ikke, hæren vil have mig. Jeg er lidt ude i tovene.
-Og du skal have barn. -Der er desværre mange unge fædre i krig.
Ja. I sidste ende må en mand gøre sin pligt.
-Hvorfor må kvinder ikke? Lidt lighed? -Abby!
Hvor får man en snebold med frisk ahornsirup?
-Hej! -Frazar!
-Du ser godt ud, min ven. -Ja. Min mor har lige syet kraven på.
-Fikst! -Du ligner en rigtig helt, Stearns.
-Adjudant Stearns, tak. -Nå ja!
-Amhersts gulddreng. -Vi er stolte af dig, Frazar.
Tak, fordi du har samlet flokken.
-Det er rart at se jer en sidste gang. -Hov hov, en sidste gang?
-Vi ses da efter krigen. -Ja, ja. Måske.
Hold op! De får ikke ram på Amhersts bedste!
Du var stjernen på hockeyholdet.
-Søn af skolens rektor... -Og krig er som hockey.
Nu er der i hvert fald ingen vej udenom.
Du har altid været den bedste af os.
-En ægte helt. -Hvor er Emily?
-Hvem? -Emily Dickinson. Din søster.
Jeg vil gerne sige farvel. Kommer hun?
Det ved jeg ikke. Vi er ikke på talefod.
-Hvad er der sket? -Det taler vi om senere.
Nå, lad os så få sendt ham ordentligt af sted.
Længe leve Frazar Stearns. Hip, hip...
-Hurra! -Hip, hip...
-Hurra! -Hip hip...
Er vi den venten rigeligt værd Den helt enorme perle
Som livet opløses for os I kampens rædsomme skål?
Undskyld. Jeg har kvalme. Jeg kan ikke lide det her.
Kan du ikke trykke lidt... Ja.
Jeg anede ikke, at en fødsel gik så langsomt.
Barnet kommer, når barnet er klar.
Ligesom med æsler.
Det bedste ved fødsler er overraskelsen. Man ved aldrig, hvad man får.
Min kusine fik engang siamesiske tvillinger.
Tre arme, to hoveder. Måske gemmer Sue på sådan et par.
-Hvor lang tid tager det? -Det er et mysterium. Ingen ved det.
Jeg vil godt vove et gæt. Skal vi se på det?
Nej, jeg vil ikke... Nej.
Lig stille, Susan.
Stadig tre timer. Hun er kun tre centimeter åben.
-Jeg klarer ikke tre timer mere. -Hvad så med mig?
Som tante Lavinia og jeg altid sagde:
"Er du bange for heste, så forlad stalden." Gå du lidt udenfor.
Træk lidt luft. Det får du brug for.
-Må jeg godt gå lidt... -Gå bare.
Hun presser bedre med bagbenene.
-Interessant teori. -Op på alle fire, min ven.
Hvem er det? Måske Austin.
Frazar. Er det dig?
Emily, jeg kom for at sige farvel.
Farvel. Du skal altså... af sted?
Ja. Jeg tager til Virginia i morgen. Så marcherer vi til North Carolina.
-Austin er her desværre ikke. -Nej, ham har jeg set.
Jeg ville sige farvel til dig.
Du er vel ikke optaget?
Nej, jeg venter bare på, at Sue får født sit barn.
Så vil jeg ikke forstyrre.
Nej, det er fint. Det tager en evighed. Og jeg trænger til en drink. Kom ind.
Skal vi gå?
Værsgo.
Skål.
Jeg er glad for, du kom.
Det havde været trist, hvis vi ikke fik sagt farvel.
Ja, jeg var nødt til at se dig.
Ikke? Det kan jo være, jeg ikke kommer tilbage.
Alt det?
Du må ikke tage mine syner, om hvordan du vil dø, alvorligt.
Jeg er tosset. Det ved du godt. Jeg er hende den skøre.
-Du skal nok klare den, og... -Lad være med det.
Med hvad?
Du skal ikke spille glad ligesom alle de andre.
Du er den eneste, der er ærlig omkring, hvad krigen kan koste.
Og som tør se sandheden i øjnene.
Du skal ikke sprede falsk håb.
Og hvis håb er det eneste, vi har?
Nogle gange...
...er det mest håbefulde, man kan gøre, at se direkte ind i mørket.
-Og jeg synes ikke, du er skør. -Ikke?
Nej!
Verden er sindssyg.
Du er kun anderledes, fordi du tør sige det, som det er.
Det er sådan, en stor forfatter gør, ved du godt.
Store forfattere skyr ikke sandheden, selv når den er tragisk.
Se bare Dante.
Inferno? Han tog hele vejen ned i helvede.
Og kom op og fortalte om det.
Ja...
Jeg håber virkelig, du kommer hjem.
"I endnu en afgørende sejr for general Lee er 2.000 af Unionens soldater døde
og 7.000 blevet såret."
Super. To tusind mænd, jeg kunne være blevet gift med.
To tusind mere, der slap væk.
-Hvad med Sydstaterne? -Hvad med dem?
Hvor mange ofre hos dem?
-Er der en liste med navne? -Jeg forstår, hvad du siger.
Dem kunne jeg også have fået. Vi ville være politisk uenige,
men det kunne måske give spændende samtaler ved morgenbordet.
Jeg tænker på, om min bror var indblandet.
Din onkel Sam i Savannah kæmper på den anden side.
De skriver ikke nogen navne fra Sydstaterne.
Vi opfatter dem vel knap nok som mennesker.
Det får man ud af had, Vinnie.
Had og splittelse.
Det er en skammelig tid at leve i.
Det havde måske været bedst, om mit hjerte var stoppet.
-Jeg er glad for, at du ikke døde. -Er du?
Ja!
Krigen tager alle mine potentielle udkårne.
Det havde været hårdt også at miste min far.
Måske kan du læse sportssektionen.
Okay.
Det overraskede mig, at du ikke tog Billy med i dag.
Han elsker ahornsirup-snebolde.
Han sov ikke så godt i nat.
Heller ikke mig. Jeg sover aldrig godt uden dig.
Du har reddet mit liv. Det ved du godt, ikke?
At være sammen med dig og få lov at tage mig af Billy...
Det er det eneste, der gør mig glad.
Det betyder alt.
Du er alt, hvad jeg har.
Jeg vil gøre alt for dig, Jane.
Austin, stop.
-Vi kan ikke blive ved. Det har jeg sagt. -Hvorfor ikke?
Fordi Sue skal have barn.
-Det ændrer da ingenting. -Jo, og fordi jeg skal...
Skal giftes med en anden.
Skal du...
Hvad skal du?
En af min fars forretningsforbindelser. En mand ved navn Pierre.
Han har friet til mig.
Pierre? Hvem Pierre? Kender jeg ham?
Nej. Han er ikke herfra.
Han er fra Frankrig. Fra Vietnam faktisk.
Han ejer en risplantage. Og han...
Han udvikler havne, så de kan åbne for fransk handel.
Nå da. Han lyder vildt problematisk.
Jeg ved bare, at han har penge og kan give Billy en god uddannelse.
-Jeg betaler gerne for Billys skolegang... -Austin.
Det går bare ikke, okay? Byen er for lille.
Du vil have, jeg skal leve i skam, og det vil jeg ikke.
Nej nej, Jane. Jeg beder dig.
Du må ikke rejse. Jeg beder dig.
Billetterne til Vietnam er allerede købt.
Jeg havde ikke noget valg. Jeg tror, du vil forstå det en dag.
Jeg håber...
Jeg håber, din hustru lærer at tage sig bedre af dig.
Det er blevet sent.
Jeg skal nå at pakke.
Gid du ikke skulle af sted.
Skæbnen kalder.
Jeg vil savne byen. Gode gamle Amherst.
Ja, jeg er selv ret knyttet til den.
I øvrigt, vil du give mig noget, jeg kan tage med i krig?
Hvad som helst.
Et digt.
Jeg lægger det i min lomme.
Dine ord vil give mig håb.
-Ikke falsk håb? -Nej.
Ægte håb.
Den slags, der tør indrømme, at tingene ikke altid bliver bedre.
Her, du må få det her.
Jeg skrev det i dag.
Hvem skrev du det til?
Jeg skrev det...
...til Ingen.
Det føles skamfuldt at leve Når så tapre mænd er døde
Man misunder den hædrede død Som tildeles en gravskrift
Tak, Emily.
Barnet hoved er synligt. Kom!
Du milde! Du er tilbage.
Hvad så, søs?
-Austin, du nåede det ikke. -Jeg nåede da at knappe op.
Nej nej... Barnet.
Dit barn er blevet født. Austin, du er far nu.
-Og ingen hentede mig? -Det ville jeg også have gjort...
Jeg sagde endda, at jeg gik...
Det hele gik så stærkt.
Vent. Kan vi lige tale om i går?
Jeg gider ikke tale om i går. Jeg vil møde mit barn.
Ja, selvfølgelig. Men du er nødt til at undskylde det, du sagde.
Er det ikke vigtigt, nu hvor barnet er her, at familien holder sammen?
Det er vist lidt for sent.
Det er ikke for sent, Austin. Du skal bare sige undskyld til far.
Jeg har ikke i sinde at tale til den mand igen.
-Det kan du ikke mene. -Jo, det mener jeg.
Dette er et splittet hus, Emily. Og før eller senere må du vælge side.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve