BOŽANSKA KOMEDIJA DANTE ALIGHIERI
1. KNJIGA, PEKEL
Dobro, veličastno jutro, hčerka.
-Oče. -Ja.
Pokonci si!
Oblečen si.
Nisi več bled.
Vem. Kot prerojen sem.
Samo nekaj dni počitka sem potreboval in zdaj sem v redu.
Toda v tem času sem spoznal nekaj pomembnega.
-Kaj pa? -Da bom umrl.
-Kaj? -Ne toči solz.
Preprosto dejstvo je. Ne bom več dolgo na tem svetu.
Ja. Življenje je minljivo, kratka sveča…
Adijo, Eddy.
Še preden se zaveš, me ne bo več, zato moram urediti goro papirjev.
Papirjev?
Ja. Zadeva je nujna.
Urediti moram zemljiške zadeve.
Spremeniti moram oporoko, overiti pogodbe
in svoje eseje poslati prepisovalcu.
In spoštljivo vsoto denarja podariti
najplemenitejšim institucijam Nove Anglije.
Emily, ura tiktaka.
Pustiti moram svoj pečat v Amherstu
in v svetu.
Morda bom kmalu mrtev,
toda ljudje ne bodo pozabili imena Edward Dickinson.
Prav. Zelo sem vesela, da si bolje.
O nečem se želim pogovoriti s tabo.
Pohiti, prosim. Poskrbeti moram za pomembne donacije.
Ja. Gre za spor med vama z Austinom.
Kakšen spor?
Ko se je Austin napil in izrekel vse tiste grozote,
po katerih se ti je ustavilo srce.
Oh, to.
Razumela bom, če ne boš več hotel govoriti z njim,
a te iz vsega srca prosim, da mu odpustiš.
Oh, ljubi, dramatični otrok.
Niti najmanj nisem jezen na tvojega brata.
-Ne? -Ne.
Moje bližnje srečanje s smrtjo me je naučilo,
da je življenje prekratko, da bi kuhal zamero do edinca.
Mislila sem, da boš jezen.
Očitno je, da ima Austin probleme.
Nočem kuhati zamere.
Po najboljših močeh ga želim podpirati.
Če to pomeni, da nekaj časa ne bo govoril z mano, tudi prav.
Ne bom ga izločil iz oporoke.
Oče. To je fantastično. Ne veš, kako srečna sem.
V tej družini lahko končno zavlada mir.
Dickinsonova
Trenutki so, ko duša vsa obvezana
-Mislila sem, da bo več naborkov. -Obleka za žalovanje je.
Vem. Medtem ko druge ženske žalujejo le za enim mrtvim možem,
jaz žalujem za neskončnim številom mož, ki jih ne bom nikoli spoznala.
Zato mora biti bolj zanimiva.
Naborki ne izražajo žalovanja.
Res? Bi pomagal bolj odprt dekolte?
Vinnie. Živjo, Betty.
Odlična novica. Oče ni jezen na Austina.
-Vojne Dickinsonovih je konec. -Jupi!
Toda prava vojna še divja, zato potrebujem tvojo pomoč.
Pri čem?
Nocoj gostim šiviljski krožek.
Preimenovala sem ga "Društvo za pomoč dam iz Amhersta".
Izdelovale bomo povoje za vojake.
Bravo, Vinnie. Prispevaš svoje.
Čas je, da se primeš igle.
Nocoj sem hotela pisati.
Glavo imam polno poezije.
Toda zaradi težav v družini nisem mogla pisati.
Nocoj pa se lahko tega končno v miru lotim.
Oprosti.
Mir trenutno ni mogoč.
V vojni smo,
moji bivši fantje umirajo in pomagati moraš.
Ne znam šivati.
Res ne zna.
Temu se ni treba smejati.
Vsak ima kakšen talent in šivanje pač ni moj talent.
Zato se nam bo nocoj pridružila Betty.
Najboljša šivilja je in naučila nas bo šivati povoje
in druge stvari za vojake.
-Tudi tebe, Emily. -Ja, a ne bom ostala dolgo.
Ne pozabi, da imam… Oprostita.
Gostjo imam in izčrpana sem.
Sinoči nisem spala.
Gostja me vso noč drži pokonci.
-Kdo pa je to? -Smrči?
Ne, govori. Pomagam ji pisati biografijo.
Izjemna ženska je z izjemno življenjsko zgodbo,
a ne zna ne brati ne pisati, zato ji pomagam.
To delava že tri noči zapored
in ne ustavi se.
Zgodbam ni konca. Komaj dohajam.
Čudovito, Betty. Lepo, da ji pomagaš
-napisati resnico. -Vsaj ne razmišljam o Henryju.
Se ni še nič oglasil?
Mojbog. Kaj se mu je zgodilo?
Ne veva.
Že več kot en mesec nisva dobili pisma od njega.
-Sta sploh še skupaj? -Vinnie, imej malo občutka.
Poslušaj, Betty. Povsem te razumem.
Vem, kako je izgubiti ljubljeno osebo
ali bivšega ljubimca za eno noč.
Henry ni izgubljen.
Nekje tam je in kmalu bo dobila pismo.
Že zaradi Helen upam, da bo tako.
Živ je, Betty. Ne bom izgubila upanja.
Hvala, Emily.
To… pomaga.
Samo to sem tudi želela.
-Pomagati. -Odlično.
Očitno se boš nocoj pridružila ženskam pri šivanju.
Vinnie, Betty, navdih sta mi.
Vsi lahko pomagamo.
Vsi lahko pomagamo ustvariti boljši svet
in to deželo napolniti z ljubeznijo in prijaznostjo.
Ta kuzla mi ne pusti pestovati otroka!
Najbolje, da grem.
Se vidimo. Ne pozabi dodatnega naprstnika.
Kdo pa misli, da je?
Čemu tak kraval?
Edward! Vstal si!
Ja, bolje se počutim
in spreminjam oporoko.
Glej, da Sue ne dobi ničesar.
-Kaj je storila? -Ne dovoli mi pestovati vnuka.
Njegova edina babica sem.
Kje je spoštovanje?
Da ne omenim, da sem otroka jaz spravila na svet.
Strogo gledano ga je Sue, kajne?
Prosim te. Samo ležala je in malo potiskala.
Medtem pa sem jaz uporabila častitljivo babištvo Norcrossovih,
da sem otroka spravila na svet. To pa je zahvala?
Niti v sobo me ne spusti.
Veste kaj? Nikoli mi ni bila všeč.
Emily, potrebujem tvojo pomoč.
Mojo? Kaj lahko naredim?
Samo tebe bo poslušala.
Maloprej je zahtevala tebe.
Rekla je, da lahko v spalnico vstopi samo Emily.
Spravi jo k pameti.
Ravno sem hotela v sobo, da si uredim misli.
Nimamo časa za tvoje misli.
Ta družina je razklana. Če ne bomo hitro ukrepali,
otrok morda ne bo nikoli spoznal starih staršev.
Ne bodi smešna.
En teden je star. Bodi potrpežljiva.
Potrpežljiva? Naj čakam, da odraste?
-Ja. -Takoj se je treba povezati.
Poznati mora moj vonj.
Edward, otroka sploh še nisi videl.
Tudi ni potrebe. Vem, da bo nadaljeval Dickinsonovo vejo,
kar mi zadostuje.
Ko smo že pri tem, se moram vrniti k zapuščini,
toda sredi histerije ne morem delati.
Zato pojdite, prosim.
Šla bom, če bo Emily govorila s Sue.
Prav.
V redu. Poskusila bom.
Emily, ne pozabi nocojšnjega srečanja.
Emily, ta družina je odvisna od tebe.
Ja, Emily. Prosim, pojdi.
Emily, stori kaj.
Brez skrbi. Emily Dickinson bo vse uredila.
Je res, draga Sue?
Sta tam dva?
Pojdi stran.
Sue, jaz sem.
Emily? Vstopi, prosim. Vstopi.
Pridi sem. Imava prostor zate.
Pojedel je in spi.
Bi ga pestovala?
Jaz? O, ne, v redu je. To… Najbrž bi ga izpustila.
Krasno.
Ti se otroka nočeš dotakniti, tvoja mama pa ga ne da nazaj.
Ja, glede tega…
Čakaj. Te je poslala sem?
Mogoče.
-Mi poveš, kaj je bilo? -Saj poznaš svojo mamo.
Sama bi poskušala hraniti otroka,
če bi ji dala priložnost.
Ko je tu, me samo kritizira,
ukazuje in daje nasvete, za katere je nisem prosila.
Samo…
Spoštovati mora meje.
Povsem te razumem,
toda obupno si želi vzpostaviti vez s prvim vnukom.
Ji greš lahko malo naproti? Prosim?
Najprej želim biti malo sama z njim.
Dovolj hitro bo Dickinson.
Samo…
naj bo za zdaj Gilbertov.
Prav, pa poglejmo tega Gilberta.
Reci mu kaj.
Naj spozna tvoj glas.
Živjo, malček.
Tvoja teta Emily sem.
Teta Emily pozna moža, ki vozi kočijo kot grom.
Ves podžgan suka kolo vsak dan.
Ime mu je…
Veš odgovor?
-Daj, ugibaj. -Daj, otročiček.
Prav, povedala ti bom. Ime mu je čmrlj.
Zamisli si otroka, ki bi ga skupaj vzgajali.
Genij bi bil.
Čudežni otrok.
Sue, to je nemogoče.
Je res nemogoče?
Ali samo tega nočeš?
Kje je Austin?
Zunaj z Georgeem.
Šla sta skakat v bajer in se napila domačega viskija.
V bajer? Pasje mraz je. Niti poldan še ni.
Tvoj brat je otrok.
Najbrž ga ne bo niti za večerjo. Pozno ostaja zunaj.
Emily. Ti lahko prideš.
Lahko bi jedli ob kaminu, skupaj z otrokom.
Ne bi bilo lepo?
Ne morem.
Zakaj ne?
Lavinii sem obljubila udeležbo na šiviljskem srečanju.
Za vojake bomo izdelovale povoje.
Prekleto.
Zakaj to vedno počneš?
Kaj pa?
Daješ družini prednost pred mano?
Nikoli… To ni pošteno, Sue.
Nikogar ne izbiram.
Morda je pa to problem.
Včasih bi se rada počutila izbrana.
Jaz bi vedno izbrala tebe.
Moja družina je na robu razpada.
Želim poskrbeti, da bodo vsi v redu.
Poskušam pomagati, Sue. Jaz…
Meni bi lahko pomagala na številne načine.
Nisem hotela na nocojšnje srečanje.
Hotela sem pisati pesmi, a me življenje vedno znova ovira.
Ja, življenje je lahko zoprno.
So pesmi, ki jih želim napisati zate.
Prav, Emily.
Ampak…
Kaj, če potrebujem več od tvojih pesmi?
Kaj, če te zdaj potrebujem vso?
Klub varušk vam na uslugo.
-Poglej, pomoč imaš. -Ja.
Posvojene sestrične so kot nalašč za brezplačno delovno silo.
Ne pozabite zgladiti šivov
in prekriti ostrih robov.
Zelo lepo, Abiah.
Odlično, ga. Dickinson.
Vojakom bo všeč ta prevleka za blazino.
Hvala.
Ni za vojake, ampak za mojega vnuka.
Upam, da mu ga bom lahko nekoč sama izročila.
-Poskusila sem. V redu? -Ne dovolj.
Sue gospe Dickinson ne dovoli preživljati časa z otrokom.
Obožujem čenče na šiviljskih večerih.
Veš, kaj bi dala, da bi pestovala svojega edinega vnuka?
Da bi ga slišala reči babica.
Ali pa babi.
-Ali pa Gigi ali Kuki. -Otrok še sploh nima imena.
Ko ga bo imel, bi mi lahko rekel Kuki, se ti ne zdi?
-Mladostnejše je. -Ja.
Ko smo že pri tem, komaj verjamem, da se je Jane preselila v Vietnam.
-Dobil sem že njeno pismo. -Mojbog. Kaj pravi?
Javorjev sirup je odnesla v restavracijo v Sajgonu
in ljudje so z njim prelivali cmoke.
To je poimenovala "Zlitje Nove Anglije in Azije".
Izločena je.
Emily, kaj počneš? Uničuješ dober muslin.
Oprosti, nit se je zapletla.
Rekla si, da hočeš pomagati.
Noben vojak si ne bo mogel s tem poviti rane.
Rekla sem, da ne znam šivati.
Šive poberi ven in začni znova.
Ne smemo trošiti muslina.
Želim si, da bi bila kot pajek.
Prosim?
Pajek šival je ponoči
Brez luči
Na belem loku.
Zelo poetično.
Ja, ker je pesem.
Ti kar šivaj, Emily.
Čudovit rob, Vinnie.
Kje si dobila to blago? Lepo se lesketa.
Iz svojih starih oblek delam povoje.
Neverjetno, da sem te obleke nosila, da bi bila všeč svojim snubcem.
Zdaj bom najbliže moškemu,
če si bo krvavečo rano na nogi ovil s koščkom moje svile.
Zelo pesimistično.
Nisem si mislila, da bo vojna trajala tako dolgo.
Ni ji videti konca.
Zdi se, kot bi Amerika nastala šele pred sto leti.
Je to že njen konec?
Se lahko malo razvedrimo? Žejen sem česa bolj sočnega.
Čaj? Nisem vedela, da si žejen.
Dekleti, skuhajta čaj.
Drugačno žejo sem imel v mislih.
Žejo po čenčah, škandalih.
Tole ti povem. Na vsake tri padle vojake,
jih pet umre zaradi bolezni.
Vsi so imeli žene, dekleta
in bivša dekleta, ki jih niso nikoli pozabila.
V tistem trenutku samo niso bila pripravljena na zvezo.
Gre za Shipa in Josepha Lymana.
Joseph Lyman je umrl na strani konfederacije.
-Nam ta pogovor ne ustreza? -Je to res?
Zakaj so igle tako ostre?
Emily, če ne znaš šivati, pa nekaj spleti.
Nisem rojena za tradicionalna ženska ročna dela.
Emily, vsi moramo prispevati.
Ja, moraš pomagati.
Saj se trudim!
Že ves dan se trudim,
a karkoli naredim ne pomaga.
Itak ne zdravimo pravih ran.
Kaj misliš s tem?
Na bolečino v človeških srcih.
Na nasilje, sovraštvo in trpljenje njihovih duš.
To želim zdraviti.
S svojo poezijo.
-Vso srečo. -Se ti zdi poezija nepomembna?
Vprašanje za vse: Kdo je največji živeči poet v Ameriki?
-Walt Whitman. -Tako je.
In kaj Walt Whitman počne te dni?
Negovalec v lazaretu je.
Celo njemu je jasno, da v tem trenutku besede niso pomembne.
Štejejo njegova dejanja,
delo, ki ga opravlja na terenu, ko pomaga sočloveku.
Ne strinjam se povsem.
V Drum Beatu objavljamo poezijo.
To je unionistični časnik, ki ga vodiva z možem,
in sicer pod vodstvom samega Abrahama Lincolna.
Razumemo. Tvoj mož je spoznal predsednika.
Lincoln pravi, da zelo pomagamo Uniji.
Vojakom je časnik všeč. Berejo ga celo na smrtni postelji.
No? Poezija lahko umirajočemu nudi tolažbo.
Samo tolažbo bi nudila ljudem?
Ljudje bi se morali počutiti neprijetno.
Svoj bes bi morali izraziti na ulici.
Ženske si zaslužijo volilno pravico. Izrecno moramo zahtevati,
da ženskam po ustavi pripadajo pravice.
Mojemu možu pa ni treba vedeti za te besede.
Takih besed tukaj ne bom poslušala.
Poezija lahko pomaga.
Vsaj upam, da je tako.
Sicer moje življenje nima smisla.
Emily ima prav.
Betty, povej.
Henry je pisatelj.
Očitala sem mu, da zaradi pisanja zapostavlja družino.
To je družino res razdrlo.
Toda…
Njegovo pisanje nas je spet povezalo.
Pisma, ki jih piše Helen. Ki jih je pisal…
Postala so njen edini vir upanja.
Ne vem, kaj bom,
če Helen ne bo dobivala več njegovih pisem.
Zato…
Verjamem v moč besede.
Včasih je to vse, kar imamo.
Tako je, Betty.
In pisanje mi gre dobro od rok.
Kaj zato, če ne znam šivati ali plesti? Ali pestovati dojenčkov?
Ali popraviti slabih odnosov v družini? Kaj potem?
Za svet bom najkoristnejša, če se zaprem v sobo in pišem pesmi.
Kakšen smisel bodo imele tvoje pesmi, če to storiš?
Kaj?
Če ne preneseš tegob življenja,
zakaj bi kdor koli hotel slišati, kaj imaš povedati?
Pisanje, ki ne temelji na življenju…
je brez pomena.
Vrnimo se k šivanju,
kajti na stotine godnih moških ostaja brez nog. Zato…
Moja noga!
-Ranjen je. -Austin?
-Čemu ta hrup? -Si v redu?
-Ranil me je! -Kaj je bilo?
V pivnici smo se stepli. Steklenice so letele naokrog.
-Ena mu je porezala nogo. -Mojbog. Krvavi.
Moj sin je ranjen!
Pojdi po povoje!
Za vojake so.
-Austin, sedi. -Jane.
-Sedi. -Kje je Jane?
-Jane! -Koliko si pa spil?
Ne dovolj, da bi utopil žalost.
-Austin, imam dobre novice. -Ne.
-Dobre novice? -Ja.
Se je ladja obrnila? Se je Jane vrnila?
-Ne. Pst. Poslušaj me. -Ne! Ga. Dickinson…
-Oče ti odpušča. -Ha?
Govorila sem z njim in sploh ni jezen nate.
-Odzval se je zelo moralno. -Ves dan smo tu.
Čeprav si izrekel vse tiste grozne stvari,
ti ni zameril.
Pripravljen je pozabiti.
Vau.
Potem je še večji kreten, kot sem mislil.
Kako lahko to rečeš?
Kot vedno poskuša zanikati moja čustva.
Seveda bo z veseljem rekel, da med nama ni težav.
Ker je težava on.
Briga me njegovo mnenje.
Odcepil se bom od te družine!
-Umakni se. Moj sin trpi. -Ne.
Ga. Dickinson, tile so za…
Moj ubožec. Poskrbela bom zate.
Tako je, pri mamici si.
Temu praviš odcepitev?
-Jane. -Prinesi mu vodo. Poskusi pomagati.
Jane.
Naprej.
Živjo. Lahko vstopim?
George, ne bi smel… Prav, kul. V moji sobi si.
Oprosti za ta kraval.
-Tega nisem hotel. -George, pozno je. Zakaj si tu?
Nekaj sem ti hotel dati.
Atlantic?
Notri je članek, ki ti bo najbrž všeč.
"Pismo mlademu pesniku." Nasvet za mlade pesnike.
Thomasa Wentwortha Higginsona.
Abolicionista?
Ja, tip je res kul.
Veš, da je bil med tistimi, ki so financirali vstajo J. Browna?
Zdaj se bojuje na jugu.
Vodi prvi unionistični regiment temnopoltih vojakov.
Dolgo potovanje?
Dolgo kot hudič.
A mi je uspelo.
Samo to je važno.
Sredi bitke je
in še vedno najde čas za poezijo.
Reči hočem… …da se mi zdi izjemno.
Fantastično.
Prebrala bom. Hvala, George.
Ja, če hočeš.
Gotovo ti nihče ne more dati nasveta.
Na čisto drugi ravni si.
Lepo, da to rečeš.
Veš, da sem od nekdaj tvoj največji oboževalec.
Čutila sem, kot da moje pesmi nimajo smisla.
Kaj? Saj to je noro.
Pri vsem, kar se dogaja po svetu in v moji družini…
Morda bo za vse najboljše, če neham pisati.
Rojena si bila za to.
Res?
Morda moram narediti več, da bom res pomagala.
Vem samo tole.
Če bi moral izbirati med tabo in tvojimi pesmimi…
Ja?
Izbral bi tvoje pesmi.
Česa lepšega mi ne bi mogel reči.
-George, kaj počneš? George? -Jaz…
Mislil sem, da zaradi vojne in vsega…
George, ne morem.
Moje srce pripada drugemu.
Življenje je zapleteno, kajne?
Betty se je vrnila. Mrha je nazaj.
Sojourner. Obleka je veličastna.
Zaradi nje me bodo gledali kot žensko.
Tako je. Vedeli bodo, da si velika Sojourner Truth,
abolicionistka, evangeličanka, borka za volilno pravico…
In vedno samska.
Kje imaš pero, ti vsestransko nadarjena mrha?
Lotiva se dela.
Rada bi ti pomagala pisati spomine, a sem preutrujena.
Če sem lahko prva črnka, ki bo tožila belca in zmagala na sodišču,
potem lahko prebediš še eno noč in napišeš poglavje o tem, kako mi je to uspelo.
Prav!
-Prav imaš. -Ja.
Nadaljevati moramo z bojem. Ne smemo odnehati.
-Tako je Henry govoril. -Tako je.
Ker ne bom umrla. Domov bom odšla kot zvezdni utrinek.
S svojo energijo bom razsvetlila noč.
Verjameš, da jih imam 60?
Ne vemo točno, kdaj si rojena.
Približno 66 jih imam in videti sem huda mrha.
Kje sva ostali?
Tvojega petletnega sina so nezakonito prodali
plantažniku v Alabami.
Belci so hudič. Zgodbo na plano.
Pisanje, ki ne temelji na življenju, je brez pomena.
G. Higginson,
ste preveč zasedeni, da bi presodili, ali so moji verzi živi?
Prevedla Lidija P. Černi