BOŽSKÁ KOMÉDIA DANTE ALIGHIERI
PRVÁ ČASŤ PEKLO
Krásne ráno, dcéra.
- Otec. - Áno.
Si hore!
Si oblečený.
Opäť máš v tvári farbu.
Viem. Cítim sa o 100 % lepšie.
Potreboval som si len odpočinúť a už mi je dobre.
Ale z mojej choroby som sa dostal s dôležitým uvedomením.
- Akým? - Zomriem.
- Čo? - Neplač.
Je to len obyčajný fakt. Už tu nebudem dlho.
Áno. Život je prchavý, horiaca sviečka...
Zbohom, Eddy.
Zomriem veľmi rýchlo,
čiže mám pred sebou veľa papierovačiek.
Papierovačiek?
Áno. Situácia je naliehavá.
Musím dať do poriadku všetok majetok.
Musím prepísať závet, overiť listiny
a poslať svoje eseje prepisovačovi,
nehovoriac o darovaní veľkej čiastky
najvýznamnejším inštitúciám Nového Anglicka.
Emily, hodiny tikajú.
Potrebujem zhmotniť svoj odkaz v meste Amherst,
nehovoriac o svete.
Možno zomriem o mesiac,
ale ľudia nikdy nezabudnú meno Edward Dickinson.
Dobre, oci. Som rada, že sa cítiš lepšie.
Chcem sa o niečom porozprávať.
Hovor rýchlo. Musím zariadiť finančné príspevky.
Dobre.
Aký spor?
Austin sa opil a povedal ti tie hrozné veci
a potom ti doslova zastalo srdce.
Aha, toto.
Úprimne, pochopila by som, ak by si sa s ním už nechcel rozprávať,
ale prosím ťa, z celého srdca, odpusť mu.
Moje drahé dramatické dieťa.
Na tvojho brata nie som vôbec nahnevaný.
- Nie si? - Nie.
Ak ma môj stret so smrteľnosťou niečo naučil,
tak že život je krátky na nevraživosť voči vlastnému synovi.
Čakala som, že budeš nahnevaný.
Je očividné, že Austin si teraz niečím prechádza.
Nechcem mu to vyčítať.
Chcem ho podporovať, ako to je možné,
a ak to znamená, že sa so mnou nebude istý čas rozprávať, tak nech.
Veď ho neodpíšem zo závete.
Otec. To je fantastické. Ani nevieš, aká som šťastná.
Môžeme mať pokoj. Konečne bude v tejto rodine pokoj.
Dickinsonová
Duša býva obviazaná
- Čakala som viac volánov. - Sú to smútočné šaty.
Viem. Ale kým iné ženy smútia za jedným mŕtvym manželom,
ja smútim za nekonečným počtom, ktorých ani nestretnem.
Takže to chce trochu viac.
Ja si myslím, že volány veľmi nevyjadrujú žiaľ.
Naozaj? Myslíš, že by pomohol väčší výstrih?
Vinnie. Vinnie. Ahoj, Betty.
Skvelé správy. Otec sa nehnevá na Austina.
Vojna Dickinsonovcov sa skončila.
Až na to, že skutočná vojna stále prebieha a potrebujem tvoju pomoc.
S čím?
Dnes hostím šijací krúžok.
Ale premenovala som ho na Spolok pomoci amherstských žien.
Budeme vyrábať obväzy pre vojakov.
Výborne, Vinnie, že pomáhaš.
Je čas, aby si si vybrala svoje ihly.
Och, ale dnes večer som chcela písať.
Mám v hlave strašne veľa poézie.
Kvôli konfliktu v rodine som ju nedokázala vypustiť.
Dnes si konečne v pokoji sadnem.
Prepáč.
Pokoj teraz nie je v hre.
Krajina je vo vojne,
moji ex zomierajú a musíš mi pomôcť.
Ani neviem šiť.
To je pravda. Nevie.
Dobre, nemusíme sa z toho smiať.
Každý vie niečo iné. Ale šitie to u mňa nie je.
Preto sa ku nám pridá aj Betty.
Je to najlepšia krajčírka v meste a naučí nás šiť obväzy
a iné užitočné veci pre vojakov.
- Aj teba, Emily. - Áno, ale nemôžem zostať dlho.
Nezabudnite, že mám... Prepáčte.
Mám doma návštevu a som vyčerpaná.
Včera som dobre nespala.
Moja návšteva mi nedovolí spať.
- Kto to je? - Chrápe?
Nie, rozpráva. Pomáham jej so životným príbehom.
Je to úžasná žena, ktorá prežila neuveriteľný život,
ale nevie čítať ani písať, tak jej pomáham spísať ho.
Už tri večery po sebe jej pomáham
a nechce prestať.
Hovorí príbeh za príbehom a nestíham.
To je úžasné, Betty. Je to od teba pekné.
- Pomáhaš im písať pravdu. - Aspoň nemyslím na Henryho.
Stále sa neozval?
Bože. Čo sa s ním stalo?
Nevieme.
Už mesiac nám nenapísal list.
- Ste ešte vôbec spolu? - Vinnie, buď citlivá.
Počuj, Betty. Úplne to chápem.
Viem, aké to je prísť o niekoho, koho ľúbiš,
alebo s kým si sa raz na vyspala na párty.
O Henryho sme neprišli.
Niekde tam je a čoskoro Betty napíše.
Dúfam, už len pre Helen.
Je tam. Určite. Nevzdávam sa nádeje.
Ďakujem, Emily.
To pomohlo.
A to chcem robiť.
- Nájsť spôsob pomoci. - Skvelé.
Zdá sa, že sa dnes pridáš k nášmu šijaciemu krúžku.
Vinnie, Betty, inšpirujete ma.
Všetky môžeme nejako prispieť.
Pomôžeme a urobíme zo sveta lepšie miesto
a naplníme túto krajinu láskou a milosťou.
Tá mrcha mi nedovolí držať bábätko!
Dobre, asi by som mala odísť.
Uvidíme sa. Nezabudni doniesť viac náprstkov.
Čo si, do pekla, myslí, že je?
Čo tu je za hurhaj?
Edward! Už si vyšiel z postele.
Áno. Cítim sa lepšie,
tak som si prišiel prepísať závet.
Tak Sue nič nenechávaj.
- Čo urobila? - Nedovolí mi podržať vnuka.
Som jeho jediná žijúca babka.
Kam sa podela úcta?
Nehovoriac o tom, že to ja som ho priviedla na svet.
Technicky to bola Sue, nie?
Prosím ťa. Len tam ležala a trochu tlačila.
Ja som zatiaľ využívala časom overené norcrosské pôrodnícke zručnosti,
aby som vyviedla jeho lebku k svetlu a ona sa mi takto poďakuje?
Nepustí ma ani do izby.
Vieš čo? Nikdy som ju nemala rada.
Emily, potrebujem tvoju pomoc.
Moju? Čo mám robiť?
Počúvne iba teba.
Pred chvíľou sa na teba pýtala.
Povedala: „Môže sem vstúpiť len Emily.“
Choď za ňou a dohovor jej.
Dobre. Ale šla som hore, aby som trochu tvorila.
Emily, na takéto veci nie je čas.
Táto rodina sa rozpadáva a ak nebudeme konať,
to dieťa nespozná vlastných starých rodičov.
Nebuď absurdná.
To dieťa má len týždeň. Maj trpezlivosť.
Trpezlivosť? Čo mám robiť, čakať, kým vyrastie?
- Áno. - Zbližovať sa treba od začiatku.
Musí poznať moju vôňu.
Edward, ty si to dieťa ani nevidel.
Nemusím ho spoznať, viem, že bude niesť meno Dickinson
a to mi stačí.
Keď sme pri tom, musím sa vrátiť k závetu.
Ale nemôžem pracovať uprostred chaosu.
Tak prosím, odíďte, áno?
Odídem, keď Emily povie, že sa so Sue porozpráva.
Dobre.
Dobre. Tak... to skúsim.
Emily, nezabudni na šijací krúžok.
Emily, táto rodina od teba závisí.
Áno. Emily, choď, prosím.
Emily, urob niečo.
Nebojte sa. Emily Dickinsonová vám pomôže.
Je to pravda, Sue drahá?
Ste dvaja?
Choďte preč.
Sue, to som ja.
Emily? Poď dnu, prosím.
Poď sem. Máme tu pre teba miesto.
Práve jedol. Spí.
Chceš si ho podržať?
Ja? Nie, to netreba. Ja... asi by mi spadol.
Skvelé.
Ty sa ho nechceš ani dotknúť a tvoja mama ho odmieta vrátiť.
Áno, keď sme pri tom.
Počkať. Ona ťa sem poslala?
Možno.
- Povieš mi, čo sa stalo? - Poznáš svoju mamu.
Prisahám, že by sa ho snažila nakŕmiť sama,
ak by som jej to dovolila.
Keď tu je, len ma kritizuje,
sekíruje ma a dáva mi rady, ktoré nepotrebujem a nechcem.
Ona...
Mala by rešpektovať moje hranice.
Chápem. Úplne ťa chápem.
Ale zúfalo sa túži zblížiť so svojím vnukom.
Nemôžeš jej odpustiť? Prosím?
Najskôr s ním potrebujem viac času ja.
Dieťa bude čoskoro Dickinsonom.
Len...
dovoľte mu byť chvíľu Gilbertom.
Dobre. Tak sa na toho Gilberta pozrime.
Povedz mu niečo.
Aby spoznal tvoj hlas.
Ahoj, maličký.
Som tvoj strýko Emily.
Strýko Emily pozná muža, ktorý sa vezie v náprstku.
Celý deň krúti volant pätou.
Volá sa...
Poznáš odpoveď?
- No tak, hádaj. - No tak.
Tak ti to poviem. Volá sa čmeliak.
Predstav si, aké by sme vychovali dieťa.
Bol by génius.
Zázračné dieťa.
Sue, to je nemožné.
Nemožné?
Alebo to len nie je niečo... čo chceš?
Kde je Austin?
S Georgom.
Šli skákať do jazera. Opili sa z domácej whiskey.
Do jazera? Veď je zima. Nie je ešte ani obed.
Ale tvoj brat je dieťa.
Asi ani nepríde na večeru. Vždy je dlho vonku.
Emily. Tak príď ty.
Môžeme sa spolu najesť pri kozube a s dieťaťom.
Nebolo by to pekné?
Nemôžem.
Prečo nie?
Sľúbila som Lavinii, že pôjdem na jej šijací krúžok.
Vyrábame obväzy pre vojakov.
Do pekla.
Prečo to vždy robíš?
Čo?
Vyberáš si rodinu predo mnou?
Ja som... to nie je fér, Sue.
Nikoho si nevyberám.
To je možno ten problém.
Niekedy by som chcela byť vybraná.
Vybrala by som si ťa pred kýmkoľvek, kedykoľvek a kdekoľvek.
Moja rodina je na pokraji rozpadnutia.
Chcem sa uistiť, že všetci budú v poriadku.
Chcem ti len pomôcť. Sue, ja...
Môžeš mi pomôcť mnohými spôsobmi.
Ani som na ten krúžok nechcela dnes ísť.
Chcem písať básne, ale stále sa mi pletie pod nohy život.
Áno, život je zložitý.
Niektoré básne chcem napísať pre teba.
Dobre, Emily.
Ale...
čo ak potrebujem viac, než len tvoje básne?
Čo ak teraz potrebujem teba?
Babysiterský klub, k službám.
- Pozri sa. Máš pomoc. - Áno.
Nič nehovorí „bezplatná domáca práca“ ako „adoptované sesternice“.
Nezabudnite vyrovnať stehy
a prehnúť nezašité okraje.
Veľmi dobre, Abiah.
Skvelá práca, pani Dickinsonová.
Vojaci ocenia obliečku na vankúš.
Ďakujem.
Ale to nie je pre vojakov, ale pre môjho vnuka.
Dúfam, že raz mu to budem môcť odovzdať osobne.
- Mami, snažila som sa. - Nie dostatočne.
Sue nechce pani Dickinsonovej dovoliť tráviť čas s dieťaťom.
Milujem klebety, ktoré tu vždy pochytám.
Vieš, čo by som dala za to, aby som si ho mohla podržať?
Aby ma volal „stará mama“?
Alebo možno „starká“.
- Alebo „Gigi“. Alebo „babča.“ - Ani ono ešte nemá meno.
Ale keď mu dajú meno, nemal by ma volať babča?
- Je to mladícke. - Áno.
Keď sme pri deťoch, neverím, že Jane sa presťahovala do Vietnamu.
- Už mi napísala. - Bože. Čo ti napísala?
Vzala si do reštaurácie v Saigone javorový sirup,
a povedala, aby si ho dali na knedličky.
Volá sa to „Novo-anglicko-ázijská fúzia“.
Naštvali sa na ňu.
Emily, čo robíš? Míňaš dobrý mušelín.
Prepáč, niť trochu prevzala vedenie.
Veď si nám chcela pomáhať.
Áno. Žiadny vojak si s tým nebude vedieť obviazať ranu.
Povedala som vám to. Neviem šiť.
Tak niť vytrhni a začni odznova.
Nemôžeme mrhať mušelínom.
Kiežby som bola ako pavúk.
Prosím?
Pavúk sa do tmy skryl
a ticho šil
celú noc biely tyl.
Aké básnické.
Áno, lebo to je báseň.
Len ši ďalej, Emily.
Krásne okraje, Vinnie.
Odkiaľ máš tú látku? Má pekný lesk.
Trhám staré šaty a robím z nich obväzy.
Ťažko uveriť, že som tie šaty nosila, aby som sa zapáčila nápadníkom.
Najbližšie k mužovi sa dostanem,
ak svoju krvácajúcu končatinu obviaže kusom môjho hodvábu.
Dievča, to je temné.
Osobne som si nemyslela, že vojna bude trvať tak dlho.
Je úplne nekonečná.
Áno, veď Ameriku založili len pred sto rokmi.
A je koniec? Už?
Môžeme pozdvihnúť náladu? Nemáte niečo šťavnaté?
Šťavnaté? Nevedela som, že ste hladní.
Dievčatá, doneste jedlo.
Nie, „šťavnaté“,
klebety a reči.
Ja mám. Za každých troch vojakov, ktorí zomrú na bojisku,
zomrie ďalších päť na chorobu.
A z tých piatich mali všetci manželky, priateľky,
a ex-priateľky, ktoré neprestali priťahovať.
Len v tom čase nechceli vzťah.
To je o Shipovi a Josephovi Lymanovi.
Joseph Lyman zomrel v boji pre Konfederáciu.
- Ale to asi nechcete preberať. - Áno?
Prečo sú tie ihly také ostré?
Emily, ak nevieš šiť, tak štrikuj.
Tradičné ženské remeslá mi jednoducho nejdú.
Emily, každý musíme nejako prispieť.
Áno, musíš pomôcť.
Snažím sa!
Snažím sa celý deň,
ale nič, čo robím, nemení veci k lepšiemu.
Aj tak neliečime skutočné rany.
Čo tým myslíš?
Myslím tým bolesť v srdciach ľudí.
Násilie, nenávisť, utrpenie ľudí.
To chcem vyliečiť.
Mojou poéziou.
- Veľa šťastia. - Myslíš, že na poézii nezáleží?
Otázka pre skupinu: Kto je najvýznamnejší žijúci básnik Ameriky?
- Walt Whitman. - Správne.
A čo robí Walt Whitman teraz?
Pracuje ako zdravotný brat v poľnej nemocnici.
Lebo aj Walt Whitman si uvedomuje, že na jeho slovách nezáleží.
Záleží na jeho činoch,
na práci, ktorú robí, aby pomohol iným mužom.
Asi nesúhlasím.
V novinách Drum Beat vydávame poéziu.
Sú to noviny Únie, ktoré vydávame s manželom
pod vedením samotného Abrahama Lincolna.
Chápeme. Tvoj manžel stretol prezidenta.
Lincoln hovorí, že pre Úniu robíme veľa.
A vojaci Drum Beat milujú. Čítajú to aj na smrteľných posteliach.
Poézia dá útechu aj zomierajúcemu.
Len to chceš robiť? Dať ľuďom útechu?
Ja si myslím, že by sme mali robiť úplný opak.
Mali by sme priniesť do ulíc náš hnev.
Ženy si zaslúžia volebné právo. Musíme jasne žiadať,
aby ústava uplatňovala práva žien,
a nesmiete môjmu manželovi povedať, čo som povedala.
Takéto reči vo svojej jedálni nechcem.
Poézia dokáže pomôcť.
Aspoň v to dúfam.
Inak je môj život bezvýznamný.
Emily má pravdu.
Hovor, Betty.
Aj Henry píše.
Obviňovala som ho, že písanie je pre neho dôležitejšie ako rodina.
A je to pravda, rozbilo to našu rodinu.
A potom...
Jeho písanie ju zase spojilo dokopy.
Listy, ktoré píše Helen, ktoré písaval...
Stali sa z nich jej jediný zdroj nádeje.
Neviem, čo budem robiť,
ak Helen nedostane ďalší list.
Takže...
Áno, verím v silu písania.
Niekedy je to to jediné, čo máme.
To je pravda. To je pravda, Betty.
A písanie je to, čo mi ide.
Čo keď neviem šiť ani štrikovať? Ani držať novorodeňa?
Alebo napraviť všetky pokazené vzťahy v rodine? No a?
Najlepšie, čo môžem pre svet urobiť, je zavrieť sa a písať poéziu.
Keď sa uzavrieš, budú tvoje básne dobré?
Čo?
Ak nedokážeš zvládnuť chaos sveta,
prečo by ľudia počúvali, čo chceš povedať?
Písanie, ktoré sa zatvára pred skutočným životom...
je takmer mŕtve.
Možno by sme sa mali vrátiť k šitiu.
Stovkám pekných chlapov práve vybuchujú nohy.
Takže...
Moja noha!
- Máme tu zraneného. - Austin?
- Čo to je za hluk? - Si v poriadku?
- Dostal ma! - Čo sa stalo?
Trochu sme sa pobili v bare. Lietali tam rozbité fľaše.
- Jedna porezala Austina. - Bože. Krváca.
Môj syn je ranený!
Doneste obväzy.
Tie sú pre vojakov.
- Austin, seď. - Jane.
- Sadni si. - Kde, kde je Jane?
- Jane! - Koľko si vypil?
Nie dosť na utopenie problémov.
- Počúvaj ma. Mám dobré správy. - Nie.
- Dobré správy? - Áno.
Loď sa otočila? Jane sa vrátila?
- Nie, nie. Počúvaj ma. - Nie!
Otec ti odpustil.
Hovorila som s ním a vôbec nie je nahnevaný.
- Zachoval sa správne. - Boli sme tu celý deň.
Aj keď si povedal strašné veci,
nehnevá sa.
Je pripravený na to zabudnúť.
Páni.
Tak je ešte väčší sviniar, ako som si myslel.
Austin, ako to môžeš povedať?
Odmieta moje pocity ako vždy.
Jasné, že by rád povedal, že medzi nami nie je problém.
Lebo on je ten problém.
Mne je ale jedno, čo si myslí.
Stále odchádzam z tejto rodiny.
- Uhni mi. Môj syn trpí. - Nie.
Ale pani Dickinsonová. To je pre...
Chudáčik.
Postarám sa o teba.
To nič. Mama je tu.
Toto je odchod z rodiny?
- Jane. - Choď po vodu. Skús pomôcť.
Jane.
Ďalej.
Ahoj, môžem vojsť?
George, nemal by si... Dobre, fajn. Áno, si dnu.
Prepáč ten hurhaj.
- Nechcel som spôsobiť taký rozruch. - George, je neskoro. Prečo si tu?
Niečo som ti chcel dať.
Časopis Atlantic?
Je tam článok, ktorý by sa ti mohol páčiť.
„List mladému prispievateľovi.“ Sú to rady pre mladých básnikov.
Od Thomasa Wentwortha Higginsona.
Higginson, ten abolicionista?
Áno. Je fakt cool.
Vieš, že bol jedným z tých, ktorí založili povstanie Johna Browna?
Teraz je na juhu a bojuje vo vojne.
Vedie prvý pluk čiernych vojakov Únie.
Dlhá cesta?
Pekelne dlhá.
Ale som tu.
A to je najdôležitejšie.
Bojuje vo vojne,
ale aj tak si nájde čas zaujímať sa o poéziu.
Teda... to je husté.
Skvelé.
Určite si to pozriem. Ďakujem, George.
Áno, ako chceš.
Ľudia ti už asi nemôžu veľmi radiť.
Si na úplne inej úrovni.
To je od teba milé.
Vieš, že som vždy bol tvoj najväčší fanúšik.
Len mám pocit, že na mojich básňach nezáleží.
Čože? To je blbosť.
Vo svete a v mojej rodine sa toho deje toľko,
že by možno bolo najlepšie, ak by som prestala písať.
Ale veď písanie je to, prečo si tu.
Myslíš?
Možno by som mala robiť viac, aby som skutočne pomáhala.
Viem len toto.
Ak by som si mal vybrať medzi tebou a tvojimi básňami?
Áno?
Vybral by som si básne.
Tak to je asi to najkrajšie, čo mi kto kedy povedal.
- George, čo to robíš? - Ja...
Myslel som, že keď zúri vojna a tak...
George, nemôžem.
Moje srdce patrí niekomu inému.
Bože, život je zložitý.
Betty je späť. Tu je moje zlé dievča.
Sojourner. Tie šaty sú brutál.
V týchto šatách budú vedieť, že som žena.
Áno, budú. Budú vedieť, že si Sojourner Truthová,
abolicionistka, evangelistka, bojovkyňa za volebné práva...
A slávne single.
Hej, kde máš pero, ty multitalentovaná mrcha.
Poďme do práce.
Chcem prepisovať tvoje memoáre, ale som unavená.
Betty, ak môžem byť prvá čierna žena, ktorá zažaluje na súde belocha a vyhrá,
tak môžeš ostať ďalšiu noc hore a písať, ako som to dokázala.
Dobre. Dobre!
- Máš pravdu. - Áno.
Musíme pokračovať. Nesmieme sa vzdať.
- To hovorieval Henry. - Áno.
Lebo ja nezomriem. Domov prídem ako veľká hviezda.
Svojou energiou presvetlím noc.
Verila by si, že mám 60?
Nevieme tvoj presný dátum narodenia.
Betty, mám asi 66 a vyzerám prekliato dobre.
Tak. Kde sme skončili?
Práve ilegálne predali tvojho päťročného syna
plantážnikovi v Alabame.
Belosi sú diabli. Poďme to vyrozprávať.
Písanie, ktoré sa zatvára pred skutočným životom, je takmer mŕtve.
Pán Higginson,
nemáte čas mi povedať, či je môj verš živý?
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová