- "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי -
- כרך ראשון "תופת" -
בוקר נפלא, בתי.
אבא. -כן.
קמת מהמיטה.
אתה לבוש.
יש לך צבע בפנים שוב.
אני יודע. אני מרגיש הרבה יותר טוב.
מתברר שהייתי צריך רק כמה ימי מנוחה, ועכשיו אני מרגיש בסדר גמור.
אבל יצאתי מהמחלה שלי עם הבנה חשובה.
שמה? -שאני עומד למות.
מה? -בלי דמעות.
לא, זו פשוט עובדה פשוטה. אין לי עוד זמן רב בעולם.
כן. החיים חולפים, נר זמני…
ביי, אדי.
בקרוב מאוד לא אהיה כאן,
וזה אומר שעליי למלא הרבה טפסים. הממ.
טפסים?
כן. המצב דוחק.
לא, עליי לעשות סדר בכל הנכסים שלי.
עליי לנסח מחדש את הצוואה שלי, לרשום את הנכסים אצל נוטריון
ולשלוח את המאמרים שלי למעתיק,
שלא לדבר על תרומת סכומי כסף נכבדים
למוסדות המעשירים ביותר בניו אינגלנד.
אמילי, השעון מתקתק.
עליי להותיר טביעת רגל בעיירה אמהרסט,
שלא לדבר על העולם.
אולי אמות בתוך חודש,
אבל אנשים לא ישכחו לעולם את השם אדוארד דיקנסון.
בסדר, אבא, אני שמחה מאוד שאתה מרגיש טוב יותר.
אני רוצה לדבר איתך על משהו.
דברי מהר, בבקשה. עליי לארגן תרומות גדולות.
בסדר. מדובר בקרע בין אוסטין ובינך.
איזה קרע?
אני מתכוונת לכך שאוסטין השתכר ואמר דברים איומים
ואז הלב שלך ממש עצר.
זה.
תשמע, אבין אותך אם לא תרצה לדבר איתו שוב,
אבל אני מתחננת בפניך, בכל לבי, סלח לו בבקשה.
ילדתי הדרמטית היקרה,
אני לא כועס על אחיך בכלל.
לא? -לא.
אם למדתי משהו מהמפגש שלי עם המוות,
זה שהחיים קצרים מדי כדי לנטור טינה לבני היחיד.
אבא, ציפיתי שתכעס מאוד.
אמילי, ברור שעובר משהו על אוסטין עכשיו.
אני לא רוצה לזקוף זאת נגדו.
אני רוצה לתמוך בו בכל דרך אפשרית.
ואם זה אומר שהוא לא ידבר איתי במשך זמן מה… שיהיה.
לא אוציא אותו מהצוואה שלי.
אבא. זה נפלא. אין לך מושג כמה זה משמח אותי.
יהיה לנו שלום. שלום במשפחה, סוף כל סוף.
"דיקנסון"
- "לנשמה יש רגעים חבושים" -
חשבתי שתוסיפי עוד קפלים. -זו שמלת אבל.
אני יודעת. נשים אחרות מתאבלות רק על בעל אחד שמת,
ואני מתאבלת על אינספור הבעלים שלא אזכה לפגוש אי פעם.
אז אנחנו צריכים לשדרג את זה.
תשמעי, לדעתי, קפלים לא בדיוק מסמלים אבל.
באמת? את חושבת שמחשוף עמוק יותר יעזור?
ויני. ויני. היי, בטי.
חדשות נפלאות. אבא לא כועס על אוסטין.
מלחמת דיקנסון תמה. -יש!
אבל בינתיים, המלחמה האמיתית נמשכת, וזו הסיבה שאני זקוקה לעזרתך.
עזרה במה?
אני מארחת מעגל תפירה הערב.
אבל שיניתי את שמו, "אגודת הסיוע של נשות אמהרסט",
ונכין תחבושות לחיילים.
כל הכבוד, ויני. תורמת את חלקך.
כן, אז הגיע הזמן שתלמדי תפר רץ.
אה, התכוונתי לכתוב הערב.
יש לי המון שירה בראש.
עם כל העימותים במשפחה שלנו, לא הצלחתי להוציא אותה.
סוף כל סוף, הערב, אוכל לשבת בשלווה.
תסלחי לי.
שלום אינו אפשרי כרגע.
המדינה נמצאת במצב מלחמה,
האקסים שלי מתים ואת צריכה לעזור.
אני לא יודעת לתפור בכלל.
זה נכון. היא באמת לא יודעת.
בסדר. אין צורך לצחוק על זה.
לכולם יש כישורים, ותפירה היא לא אחד מכישוריי.
וזו הסיבה שבטי תצטרף אלינו הערב.
היא התופרת הטובה באמהרסט והיא תלמד אותנו להכין גלילי תחבושות
ודברים שימושיים נוספים לחיילים.
גם אותך, אמילי. -נכון, אבל לא אוכל להישאר זמן רב.
זכרו, יש לי… סלחו לי.
יש לי אורחת. אני פשוט תשושה.
לא ישנתי אמש.
האורחת הזו לא נותנת לי לישון.
מי האורחת הזו? -היא נוחרת?
לא, היא מדברת. אני עוזרת לה לכתוב את סיפור חייה.
היא אישה מדהימה והיא חיה חיים יוצאים מגדר הרגיל,
אבל היא לא יודעת קרוא וכתוב, אז אני עוזרת לה לכתוב הכול.
אנחנו כותבות כבר שלושה לילות ברציפות
והיא פשוט לא מפסיקה.
סיפור אחר סיפור, אני לא עומדת בקצב.
זה מדהים, בטי. איזה דבר נפלא לעשות למען מישהו.
את עוזרת לה לכתוב את האמת שלה. -לפחות זה עוזר לי לא לחשוב על הנרי.
עוד לא שמעת ממנו?
אלוהים אדירים. מה קרה להנרי?
אנחנו לא יודעים.
לא קיבלנו מכתב ממנו כבר יותר מחודש.
אתם עדיין יחד בכלל? -ויני, בבקשה. תהיי רגישה.
תשמעי, בטי. אני מבינה לגמרי.
אני יודעת איך זה לאבד מישהו שאני אוהבת,
או מישהו ששכבתי איתו פעם במסיבה.
הנרי לא הלך.
הוא אי שם והוא יכתוב לבטי בקרוב.
אני מקווה, לפחות למען הלן.
הוא אי שם. בטי, באמת. אני עוד מקווה.
תודה, אמילי.
זה… עוזר.
זה כל מה שאני רוצה לעשות.
למצוא דרכים לעזור. -מעולה.
נשמע שתצטרפי לתפירה של נשות אמהרסט הערב.
ויני, בטי, אתן נוסכות בי השראה.
כולנו יכולות לתרום.
כל אחת יכולה לעשות את חלקה ולהפוך את העולם למקום טוב יותר
ולמלא את הארץ הזו באהבה ובטוב לב.
הכלבה הזו לא נותנת לי להחזיק את התינוק!
בסדר, זה רגע טוב בשבילי לעזוב.
להתראות. אל תשכחי להביא אצבעון נוסף.
מי לכל השדים והרוחות היא חושבת שהיא?
מה כל הרעש הזה?
אדוארד. יצאת מהמיטה.
כן, הרגשתי טוב יותר,
אז החלטתי לקום ולשנות את הצוואה שלי.
חסר לך שתוריש משהו לסו.
מה היא עשתה? -היא לא נותנת לי להחזיק את הנכד שלי.
אני הסבתא היחידה של הילד הזה.
איפה הכבוד?
שלא לדבר על העובדה שאני הבאתי אותו לעולם.
טכנית, סו עשתה את זה, לא?
בחייך. היא רק שכבה שם ולחצה קצת.
בינתיים, אני השתמשתי ביכולות המיילדת הנורקרוסיות שהשחזתי לאורך שנים
כדי להנחות את הגולגולת שלו אל האור, וכך היא מודה לי?
היא לא נותנת לי להיכנס לחדר בכלל.
בסדר, את יודעת מה? אם להגיד את האמת, מעולם לא אהבתי אותה.
אמילי, אני זקוקה לעזרתך.
אני? מה אני יכולה לעשות?
את היחידה שהיא שומעת בקולה.
היא ביקשה אותך עכשיו.
היא אמרה, "רק אמילי יכולה להיכנס לחדר."
את צריכה ללכת ולהכניס לה קצת שכל לראש.
כן, בדיוק התכוונתי לעלות למעלה לרגע כדי להתאפס על המחשבות שלי.
אמילי, אין לנו זמן למחשבות שלך.
המשפחה הזו נקרעת לגזרים, ואם לא נפעל מהר,
הילד עלול לא להכיר את סבא וסבתא שלו.
אל תדברי שטויות.
הילד רק בן שבוע. תהיי סבלנית.
סבלנית? אני אמורה לחכות עד שיהיה מבוגר?
כן. -הקשר מתחיל מייד.
אני צריכה שיכיר את הניחוח שלי.
אדוארד, לא ראית את התינוק בכלל.
אני לא צריך לפגוש אותו. אני כבר יודע שהוא ימשיך את השם דיקנסון,
וזה טוב מספיק בשבילי.
ואם מדברים על כך, עליי לחזור להורשה שלי,
ואני לא יכול לעבוד עם כל ההיסטריה הזו.
אז תתפנו מכאן, בבקשה.
אלך ברגע שאמילי תסכים לדבר עם סו.
בסדר.
בסדר, אני… אנסה.
אמילי, אל תשכחי את מעגל התפירה הערב.
אמילי, המשפחה הזו תלויה בך.
כן, אמילי. לכי בבקשה.
אמילי, תעשי משהו.
אל תדאגו, כולם. אמילי דיקנסון תעזור לכולכם.
האם זה נכון, סו היקרה?
האם יש שניים?
לכו מכאן.
סו, זו אני.
אמילי? תיכנסי, בבקשה. תיכנסי.
בואי. יש מקום בשבילך כאן.
הוא ינק הרגע. עכשיו הוא ישן.
את רוצה להחזיק אותו?
אני? לא, זה בסדר. זה… אני בטח אפיל אותו.
אחלה.
את לא רוצה לגעת בתינוק בכלל, ואימא שלך מסרבת להחזיר אותו.
כן, בקשר לזה…
רק רגע. היא שלחה אותך לכאן?
אולי.
את יכולה פשוט להסביר לי מה קרה? -את מכירה את אימא שלך.
אני נשבעת שהיא תנסה להניק את התינוק בעצמה
אם אתן לה הזדמנות.
כשהיא כאן, היא כל הזמן מותחת עליי ביקורת,
נותנת לי הוראות ועצות שאני לא צריכה או רוצה.
היא פשוט…
היא פשוט צריכה לכבד את הגבולות שלי.
אני מבינה אותך. אני מבינה לגמרי,
אבל היא פשוט נואשת לפתח קשר עם הנכד הראשון שלה.
את יכולה פשוט לוותר לה קצת? בבקשה?
אני צריכה עוד זמן איתו קודם.
התינוק הזה יהיה דיקנסון בקרוב.
רק…
בואי ניתן לו להיות גילברט לעת עתה.
בסדר. בואי נראה את הגילברט הקטן.
תגידי לו משהו.
אני רוצה שהוא יכיר את הקול שלך.
היי, קטנטן.
זה דוד שלך, אמילי.
דוד אמילי מכיר אדם שנוהג במרכבה שנראית כמו אצבעון.
הוא מסובב את הגלגל עם העקב כל היום.
שמו…
אתה יודע את התשובה?
קדימה, תנחש. -קדימה, בייבי.
בסדר, אני אגיד לך. שמו דבור.
תארי לעצמך ילד שנגדל יחד.
הוא יהיה גאון.
עילוי.
סו, זה בלתי אפשרי.
זה באמת בלתי אפשרי?
או שזה פשוט לא… מה שאת רוצה?
איפה אוסטין?
יצא עם ג'ורג'.
הם הלכו לקפוץ לאגם פאפר. הם השתכרו מוויסקי ביתי.
האגם? הוא קפוא. עוד לא צהריים בכלל.
אח שלך הוא ילד.
הוא בטח לא יחזור לארוחת ערב. הוא תמיד חוזר מאוחר.
אמילי. את יכולה לבוא.
נערוך סעודה קטנה יחד ליד האח, עם התינוק.
נכון שזה יהיה נחמד?
אני לא יכולה.
למה לא?
הבטחתי ללוויניה שאלך למעגל התפירה שלה הערב.
אנחנו מכינות תחבושות לחיילים.
לעזאזל.
למה את תמיד עושה את זה?
מה אני עושה?
מעדיפה את המשפחה שלך על פניי.
אני לא… זה לא הוגן, סו.
אני לא מעדיפה איש.
אולי זו הבעיה.
לפעמים אני רוצה להרגיש שאת מעדיפה אותי.
הייתי מעדיפה אותך על פני כל אדם, בכל רגע, בכל מקום.
המשפחה שלי על סף קריעה לגזרים.
אני רק רוצה לוודא שכולם בסדר.
אני רק מנסה לעזור, סו, אני…
יש לך המון דרכים לעזור לי.
בכלל לא רציתי ללכת למעגל התפירה הערב.
אני רק רוצה לכתוב שירים, אבל החיים כל הזמן מפריעים.
כן. כן, החיים הם מבולגנים כאלה.
יש שירים שאני רוצה לכתוב למענך.
בסדר, אמילי.
אבל…
אבל מה אם אני צריכה יותר מהשירים שלך?
מה אם כרגע, אני צריכה את כולך?
מועדון השמרטפות לשירותך.
תראי. קיבלת עזרה. -כן.
כי אין עובדות בית בחינם כמו בנות דוד מאומצות.
זכרו להדק את הקיפולים
וליישר את הקצוות.
יפה מאוד, אביה.
עבודה טובה, גברת דיקנסון.
החיילים יעריכו את הציפית הזו.
תודה.
אבל זה לא לחיילים. זה לנכד שלי.
אני מקווה שיום אחד אזכה לתת לו את זה אישית.
אימא, ניסיתי. בסדר? -לא מספיק.
סו לא נותנת לגברת דיקנסון לבלות עם התינוק.
בסדר, אני חי למען הרכילות המטורפת שאני שומע במעגלי תפירה.
אתם יודעים מה הייתי נותנת כדי להחזיק את הנכד הראשון והיחיד שלי?
לשמוע אותו קורא לי "סבתא"?
או אולי "סבתוש".
או "תתה". או אולי "קוקי". -לתינוק עוד אין שם.
כן, אבל כשיבחרו לו שם, לא כדאי שיקרא לי קוקי?
זה צעיר יותר. -כן.
אם מדברים על תינוקות, אני לא מאמינה שג'יין עברה לווייטנאם.
כבר קיבלתי מכתב ממנה. -אלוהים. מה כתוב?
היא הביאה סירופ מייפל למסעדה בסייגון
וגרמה לאנשים למזוג אותו על הכופתאות שלהם.
היא קראה לזה "פיוז'ן אסיאתי-ניו אינגלנדי".
היא כזו מבוטלת.
אמילי, מה את עושה? את מבזבזת מלמלה טובה.
סליחה, החוט השתלט.
חשבתי שאמרת שאת רוצה לעזור.
כן, חיילים לא יוכלו לחבוש פצעים בזה.
אמרתי לכן שאני לא יודעת לתפור.
אז תפתחי את התפרים ותתחילי מחדש.
אסור לבזבז מלמלה טובה.
חבל שאני לא כמו עכביש.
סליחה?
"עכביש תפר בלילה
בלי אור
על תיבה של לבן…"
זה פיוטי מאוד.
כן, כי זה שיר.
אה… -תמשיכי לתפור, אמילי.
יופי של קצוות, ויני.
איפה מצאת את הבד הזה? יש לו ניצוץ מקסים.
אני קורעת שמלות ישנות שלי כדי להכין תחבושות.
קשה להאמין שפעם לבשתי אותן כדי להיראות טוב בעיני המחזרים שלי.
עכשיו אוכל להתקרב לגבר
רק אם יעטוף את הפצע המדמם ברגל שלו בפיסה מהמשי שלי.
אחותי, זה אפל.
אישית, לא חשבתי שהמלחמה תימשך זמן רב כל כך.
היא נראית אינסופית.
אני יודעת, זה כאילו… אמריקה הוקמה רק לפני 100 שנה.
האם זה הסוף שלה? כבר?
אפשר להקל את האווירה? יש למישהו עוד תה?
תה? לא ידעתי שאתם רוצים.
בנות, לכו להכין תה.
לא, אני מתכוון ל"התה",
הרכילות, הלכלוך.
יש לי תה בשבילך. על כל שלושה חיילים שמתים בשדה הקרב,
חמישה אחרים מתים ממחלות.
ומתוך החמישה האלה, לכולם היו רעיות, וחברות,
ואקסיות שלא הפסיקו להימשך אליהם,
למרות שלא היו במצב הנפשי הנכון למערכת יחסים באותו הרגע.
כל זה בגלל שיפ וג'וזף ליימן.
ג'וזף ליימן מת כשנלחם למען הקונפדרציה.
אנחנו לא מוכנים לשיחה הזו? -זה נכון?
אאוץ'! למה מחטים חדות כל כך?
אמילי, אם את לא יודעת לתפור, תסרגי משהו.
פשוט לא נועדתי למלאכות נשיות מסורתיות.
אמילי, כולנו צריכות לתרום.
כן, את צריכה לעזור.
אני מנסה לעזור!
אני מנסה כל היום,
אבל דבר ממה שאני עושה לא משפר את המצב.
אנחנו ממילא לא מרפאים את הפצעים האמיתיים.
מה זה אמור להביע?
אני מתכוונת לכאב בלבבות של אנשים.
האלימות, השנאה, הסבל בנשמות שלהם.
זה מה שאני רוצה לרפא.
בשירה שלי.
שיהיה בהצלחה עם זה. -אתה חושב שלשירה אין משמעות?
שאלה לקבוצה, מי המשורר הגדול באמריקה?
וולט ויטמן. -נכון.
ומה וולט ויטמן עושה כיום?
הוא עובד כאח דפוק בבית חולים שדה.
כי אפילו וולט ויטמן מבין שלמילים שלו אין משמעות כרגע.
רק למעשים שלו יש משמעות,
לעבודה שהוא עושה בשטח כדי לעזור לעמיתיו.
אני לא בטוחה שאני מסכימה.
אנחנו מפרסמים שירה ב"דראם ביט".
זה העיתון של האיחוד שבעלי ואני מנהלים
בהנהגתו של אברהם לינקולן בכבודו ובעצמו.
הבנו. בעלך פגש את הנשיא.
לינקולן אמר שאנחנו תורמים מאוד לאיחוד.
וחיילים מתים על "דראם ביט". הם קוראים אותו אפילו על ערש דווי.
אתה רואה? שירה יכולה לנחם אדם גוסס.
וזה כל מה שאת רוצה לעשות? להעניק לאנשים נחמה?
מצטערת, אבל לדעתי עלינו לעורר אי-נוחות באנשים.
אני חושבת שאנחנו צריכות להוציא את הזעם שלנו לרחובות.
לנשים מגיעה זכות הצבעה. עלינו לדרוש באופן חד-משמעי
שהחוקה תעניק זכויות לנשים
ועלינו לא להגיד לבעלי שאמרתי את כל זה.
את יכולה להוציא דיבורים כאלה אל מחוץ לחדר האוכל שלי.
אני חושבת ששירה יכולה לעזור.
לפחות, אני מקווה שהיא יכולה.
אחרת, החיים שלי חסרי משמעות.
לדעתי אמילי צודקת.
בטי, תמשיכי.
הנרי כותב.
האשמתי אותו בכך שהכתיבה שלו חשובה לו מהמשפחה שלנו.
וזה נכון, זה קרע את המשפחה שלנו לגזרים.
אבל…
הכתיבה שלו תפרה אותנו בחזרה.
המכתבים שהוא כותב להלן… שהוא נהג לכתוב…
הם הפכו למקור התקווה היחיד שלה.
אלוהים, אני לא יודעת מה אעשה
אם הלן לא תקבל עוד מכתב כזה.
אז…
כן, אני מאמינה בכוחה של כתיבה.
לפעמים זה כל מה שיש לנו באמת.
נכון. נכון, בטי.
ובכתיבה אני טובה.
אז מה אם אני לא יודעת לתפור או לסרוג? או להחזיק תינוקות?
או לתקן מערכות יחסים בעייתיות במשפחה שלי? אז מה?
הדבר הטוב ביותר שאני יכולה לעשות למען העולם הוא לכלוא את עצמי ולכתוב שירה.
אבל מה יהיו שווים השירים שלך אם תעשי את זה?
מה?
אם את לא יכולה להתמודד עם הבלגן של העולם,
למה מישהו צריך לשמוע מה שיש לך להגיד?
כתיבה שמשאירה את העולם האמיתי בחוץ…
לא שווה דבר.
אולי כדאי שנחזור לתפור
כי מאות חתיכים רווקים מאבדים את הרגליים שלהם, אז…
אז…
הרגל שלי!
פצוע! יש לנו פצוע! -אוסטין?
מה כל הרעש הזה? -אתה בסדר?
המנוול פגע בי! -מה קרה?
הסתבכנו בקטטה קטנטנה בבר. כמה בקבוקים שבורים התעופפו.
אחד מהם חתך את הרגל של אוסטין. -אלוהים אדירים! הוא מדמם!
הבן שלי! הבן שלי נפצע!
תביאו את התחבושות!
אבל הן לחיילים.
אוסטין, שב. -ג'יין.
שב. -איפה… איפה ג'יין?
ג'יין! -כמה שתית?
לא מספיק כדי להטביע את הצער שלי.
אוסטין, תקשיב לי. יש לי חדשות טובות. -לא.
חדשות טובות? -כן.
הספינה חזרה לאחור? ג'יין חזרה?
לא. ששש. תקשיב לי. -לא! גברת דיקנסון…
אבא סולח לך.
כן, דיברתי איתו, והוא לא כועס עליך בכלל.
הוא נוהג באופן מוסרי מאוד. -היינו כאן כל היום.
ולמרות שאמרת את כל הדברים האיומים האלה,
הוא לא נוטר טינה.
הוא לגמרי מוכן להתקדם.
וואו.
אז הוא יותר מניאק משחשבתי.
אוסטין, איך אתה יכול להגיד את זה?
הוא רק מנסה להתכחש לרגשות שלי כמו תמיד.
ברור שאבא ישמח להגיד שאין בעיה בינינו.
כי הבעיה היא הוא.
אני לא שם זין על מה שהוא חושב.
אני עדיין פורש מהמשפחה הזו!
פני את הדרך. הבן שלי סובל. -לא.
אבל גברת דיקנסון, הן נועדו לאיחוד.
ילד מסכן שלי.
תן לי לטפל בך.
כן, אימא מטפלת בך עכשיו.
אתה קורא לזה פרישה?
ג'יין. -אמילי, תביאי לו מים. נסי לעזור.
ג'יין.
יבוא.
היי, אמילי. אני יכול להיכנס?
ג'ורג', אתה לא אמור… בסדר, אחלה. אתה בחדר שלי.
אני מצטער על כל המהומה.
לא התכוונתי לגרום לבלגן הזה. -ג'ורג', מאוחר מאוד. למה אתה כאן?
אני… רציתי לתת לך משהו.
"האטלנטיק"?
יש פה מאמר שחשבתי שימצא חן בעינייך.
"מכתב לתורם צעיר." אלה עצות למשוררים צעירים.
מאת תומאס וונטוורת' היגינסון.
היגינסון התומך בביטול העבדות?
כן. הוא מגניב בטירוף.
את יודעת שהוא היה אחד מהשישייה הסודית שמימנה את ההתקוממות של ג'ון בראון?
עכשיו הוא בדרום, נלחם.
מוביל את הגדוד הראשון של האיחוד שמורכב מחיילים שחורים.
מסע ארוך?
ארוך מאוד.
אבל הגעתי.
זה העיקר.
אז הוא נמצא שם, בלהט הקרב,
והוא עדיין מוצא זמן לחשוב על שירה.
כלומר… זה די מגניב.
זה מדהים.
אקרא אותו בהחלט. תודה, ג'ורג'.
כן, מה שמתחשק לך.
אני בטוח שאיש לא יכול לייעץ לך ממילא.
את ברמה משלך.
זה… יפה מצדך שאתה אומר.
טוב, את יודעת שהייתי תמיד המעריץ הכי שרוף שלך.
פשוט הרגשתי לאחרונה שאין משמעות לשירים שלי.
מה? זה טירוף.
עם כל מה שקורה בעולם ובמשפחה שלי…
אולי יהיה עדיף לכולם אם אפסיק לכתוב.
כתיבה היא הדבר שלשמו באת לעולם הזה.
אתה בטוח?
אולי אני צריכה לעשות יותר מזה כדי לעזור באמת.
אני יודע רק דבר אחד.
אם הייתי צריך לבחור בינך לבין השירים שלך…
כן?
הייתי בוחר בשירים שלך.
בסדר, זה היה הדבר הכי מתוק שיכולת להגיד.
ג'ורג', מה אתה עושה? ג'ורג'? -אני…
חשבתי שעם המלחמה והכול…
ג'ורג', אני לא יכולה.
הלב שלי שייך למישהו אחר.
אלוהים, החיים הם בלגן, מה?
- ירחון "אטלנטיק" -
בטי חזרה. הנה הכלבה הרעה שלי.
סוג'רנר. השמלה הזו היא האמת.
הם ידעו שאני אישה בשמלה הזו.
כן, הם ידעו שאת סוג'רנר טרות' הגדולה,
מתנגדת לעבדות, אוונגליסטית, לוחמת למען זכות הצבעה…
ורווקה מפורסמת.
רגע, איפה העט שלך, כלבה מרובת כישורים שכמוך?
בואי נחזור לעבודה.
אני רוצה להמשיך לכתוב את ספר הזיכרונות שלך, אבל אני עייפה מאוד.
בטי, אם אני יכולה להיות השחורה הראשונה שתובעת גבר לבן בבית המשפט ולנצח,
את יכולה להישאר ערה עוד לילה אחד כדי לכתוב את הפרק הבא שעוסק בזה בדיוק.
בסדר. בסדר.
כן. את צודקת. -כן.
עלינו להמשיך להילחם. אסור לנו לוותר.
זה מה שהנרי נהג לומר. -נכון.
כי לא אמות. לא, אני אלך הביתה כמו כוכב נופל.
תראי אותי מאירה את הלילה באנרגיה שלי.
את מאמינה שאני בת 60?
אנחנו לא יודעות את תאריך הלידה שלך.
בטי, אני בת 66 בערך ואני נראית טוב בטירוף.
עכשיו, איפה היינו?
הם בדיוק מכרו את בנך בן החמש שלא כחוק
לבעל מטע באלבמה.
לבנים הם השטן. בואי נוסיף הארות.
כתיבה שמשאירה את העולם האמיתי בחוץ… לא שווה דבר.
מר היגינסון,
האם אתה עסוק מדי כדי לומר אם הכתיבה שלי חיה?
תרגום: אסף ראביד