DANTE ALIGHIERI JUMALIK KOMÖÖDIA - I OSA: PÕRGU
Kaunist hommikut, tütar.
Papa. Sa liigud ringi. - Jah.
Sa oled riides. Su näos on jälle jumet.
Ma tean. Tunnen end 100% paremini.
Selgus, et vajasin mõnda puhkepäeva, ja nüüd on hea olla.
Siiski tabas mind pärast haigust üks tähtis arusaam.
Milline? - Et ma suren ära.
Mida? - Ära nuta.
See on lihtne tõsiasi. Mind pole siia ilma enam kauaks.
Jah. Elu on üürike, küünla hubin…
Tšau, Eddy. Ma kaon enne, kui arugi saad.
Mis tähendab, et tuleb paberid korda seada.
Paberid?
Jah. Asjaga on tuli takus.
Ei, ma pean kogu pärandiga tegelema.
Uue testamendi koostama, lepingud notarisse viima
ja kogutud esseed koopiakirjutajale saatma,
rääkimata suurte rahasummade annetamisest Uus-Inglismaad rikastavatele asutustele.
Emily, kell tiksub.
Ma pean kinnistama jälje, mille Amhersti linnale jätan,
maailmast rääkimata.
Mina võin kuu ajaga surra,
aga inimesed ei unusta kunagi Edward Dickinsoni nime.
Olgu. Noh, paps, rõõm kuulda, et sul parem hakkas.
Ma tahan ühest asjast rääkida.
Palun räägi kiiresti, mul on vaja suuri heategusid korraldada.
Olgu. Asi on sinu ja Austini vahelises lõhes.
Mis lõhes?
Mõtlen seda, kuidas Austin purjus peaga neid jubedusi ütles,
nii et sul süda seiskus.
Ah see.
Ma mõistaksin, kui sa temaga enam kunagi rääkida ei taha,
aga ma anun sind kogu südamest, palun andesta talle.
Mu kulla dramaatiline laps. Ma pole sinu venna peale põrmugi pahane.
Ei olegi? - Ei.
Surma puudutus aitas mul mõista,
et elu on liiga lühike oma ainsa poja vastu vimma kandmiseks.
Arvasin, et oled nii pahane.
Emily, ilmselgelt on Austinil praegu mingisuguseid muresid.
Ma ei pane seda talle pahaks. Ma tahan teda igas mõttes toetada.
Ja kui see tähendab, et ta minuga mõnda aega ei räägi, siis… olgu nii.
Ma ei hakka teda testamendist välja jätma.
Isa, see on fantastiline. See valmistab mulle otsatut rõõmu.
Me saavutame rahu. Viimaks ometi saab pere rahus elada.
On Hingel Seotud hetki
Arvasin, et krookeid on rohkem. - See on leinakleit.
Ma tean. Teised naised leinavad ainult ühte surnud abikaasat,
mina aga lõputut arvu abikaasasid, keda ma isegi ei kohta.
Vunki tuleb juurde panna.
Tead, minu hinnangul ei sobi krooked leinamiseks.
Tõesti? Kas avaram dekoltee aitaks?
Vinnie. Tere, Betty. Hea uudis. Isa pole Austini peale vihane.
Dickinsonide sõda on läbi.
Aga päris sõda kestab täie auruga. Seepärast on mul su abi vaja.
Abi millega? - Ma korraldan õhtul õmblemisringi.
Aga selle uueks nimeks sai Amhersti Naiste Abistamisselts
ja teeme sõduritele haavasidemeid.
Tubli, Vinnie. Anna oma panus.
Jah, nii et kuku piitspistet harjutama.
Ma tahtsin täna hoopis kirjutada.
Mul on peas nii palju luulet.
Perekondlike pingete tõttu pole see sealt välja pääsenud.
Täna saan ma viimaks rahus istuda.
Vabandust. Rahu ei tule praegu kõne allagi.
Riik sõdib, mu endised kutid surevad ja sina pead aitama.
Ma ei oskagi õmmelda. - Tõsi. Ta kohe üldse ei oska.
Olgu. See pole päris naljalugu.
Kõigil on oma tugevad küljed. Õmblemine pole minu oma.
Seepärast liitubki Betty täna meiega.
Ta on Amhersti parim õmblejanna ja õpetab meid tegema rullsidemeid
ja teisi sõduritele kasulikke asju.
Isegi sind, Emily. - Jah, aga ma ei tule kauaks.
Ärge unustage, mul on… Vabandust.
Mul on… külaline. Olen nii väsinud.
Ma ei saanud eile magada. See külaline hoidis mind öö otsa üleval.
Kes see külaline on? - Kas ta norskab?
Ei, ta räägib. Ma aitan ta eluloo kirja panna.
Ta on uskumatu naine, kellel on olnud erakordne elu,
aga ta ei oska lugeda ega kirjutada. Aitan kõik kirja panna.
Oleme kolm ööd jutti kirjutanud ja ta suu käib nagu tatraveski.
Üks lugu teise järel. Raske on sammu pidada.
Hämmastav, Betty. See on sinust imeline.
Aitad tal tema tõe kirja panna. - See viib ka mõtted Henryst eemale.
Temast pole ikka infot?
Issand. Mis Henryga juhtus?
Me ei tea. Me pole temalt üle kuu aja kirja saanud.
Kas te olete üldse koos? - Vinnie, palun. Ole delikaatsem.
Kuule, Betty. Ma mõistan sind täielikult.
Ma tean, mis tunne on kaotada armastatu
või keegi, kellega kord peol sebisid. - Henry pole kadunud.
Ta on kusagil ja kirjutab Bettyle õige pea.
Ma loodan, vähemasti Heleni pärast.
Ta on seal kuskil. Päriselt, Betty. Mina ei kaota lootust.
Aitäh, Emily.
See… Sellest oli abi.
Seda ma tahangi teha. Igas mõttes aidata. - Tore.
Tundub, et liitud õhtul Amhersti õmblevate naistega.
Vinnie, Betty, te inspireerite mind.
Me kõik lööme kaasa. Anname kõik oma panuse, et maailm paremaks muuta.
Täidame selle riigi armastuse ja headusega.
See mõrd ei luba mul last sülle võtta!
Olgu, mul on nüüd sobiv aeg minna. - Nägemist. Võta varusõrmkübar kaasa.
Taevake, kelleks ta ennast peab?
Mis kisa see on?
Edward! Sa polegi voodis!
Jah, mul hakkas parem, nii et tulin testamenti ümber tegema.
Suele ära küll midagi päranda.
Mida ta tegi? - Ei luba mul lapselast sülle võtta.
Mina olen selle lapse ainus vanaema. Kuhu austus jääb?
Rääkimata sellest, et mina tõin lapse ilmale.
Põhimõtteliselt tegi seda siiski Sue, eks?
Jäta. Tema ainult vedeles ja pressis pisut kaasa.
Mina kasutasin oma järeleproovitud Norcrossi ämmaemandaoskusi,
et lapse pead valguse poole juhtida. Ja selline on tema tänu?
Ta ei luba mind isegi tuppa.
Ausalt, ta pole mulle kunagi meeldinud.
Emily, ma vajan sinu abi. - Minu? Mida mina teha saan?
Sa oled ainus, keda Sue kuulab. Ta küsis praegu konkreetselt sind.
Ta ütles: „Ainult Emily tohib magamistuppa tulla.“ Mine talle aru pähe panema.
Ma tahtsin minna üles oma mõtteid koguma. - Emily, meil pole sinu mõtete jaoks aega.
Perekond kistakse lõhki ja kui me ei kiirusta,
ei saagi see laps oma vanavanemaid tundma.
Ära jaburda. Laps on alles nädalavanune. Ole kannatlik.
Kannatlik? Kas peaksin ootama, kui ta suureks kasvab?
Jah. - Lähedust hakatakse kohe tekitama.
Ta peab mu lõhna tundma õppima.
Edward, sina pole seda last veel näinudki.
Ma ei peagi teda nägema. Ma tean, et ta kannab Dickinsonide nime edasi,
ja sellest piisab mulle.
Sellest rääkides, ma pean nüüd edasi pärandama,
aga hüsteeria keskel on võimatu töötada. Nii et palun kaduge siit minema.
Lähen niipea, kui Emily nõustub Suega rääkima.
Hea küll.
Olgu, ma… Ma püüan.
Emily, ära unusta õhtul õmblusringi. - Emily, terve pere loodab su peale.
Jah, Emily. Palun mine.
Emily, tee midagi.
Olge mureta. Emily Dickinson tuleb appi.
Kulla Sue, ah sa raks.
Ongi kaks?
Mine ära.
Sue, mina olen.
Emily? Palun tule sisse. Tule sisse.
Tule siia. Siin on sinu jaoks ruumi.
Ta võttis just tissi. Nüüd magab.
Kas tahad ta sülle võtta?
Mina? Ei, pole vaja. Pillan veel maha.
Tore.
Sina ei taha last puudutada, aga sinu ema ei anna teda tagasi.
Jah, sellest rääkides…
Oota nüüd. Kas tema saatis sind siia?
Võimalik.
Räägi mulle, mis juhtus. - Sa tead oma ema.
Ta üritaks last ise imetada, kui lubaksin.
Ta ainult kritiseerib mind, kui siin on.
Kamandab mind ja jagab nõuandeid, mida ma ei vaja ega taha.
Ta lihtsalt…
Ta peab minu piire austama.
Arusaadav. Täiesti arusaadav,
aga ta soovib nii meeleheitlikult oma esimese lapselapsega lähedane olla.
Kas sa võiksid talle asu anda? Palun?
Ma tahan poisiga enne rohkem koos olla.
See tita on õige varsti Dickinson.
Lihtsalt…
las ta on esialgu Gilbert.
Vaatame seda väikest Gilbertit.
Ütle talle midagi.
Et ta su häält tundma õpiks.
Hei, pisike.
Sinu onu Emily on siin.
Onu Emily tunneb meest, kelle tõld on nagu sõrmkübar.
Pöörab päev otsa kannaga ratast.
Tema nimi on…
Kas sa tead vastust?
Paku midagi. - Noh, tita.
Olgu, ma ütlen sulle. Tema nimi on Mesimumm.
Mõelda, millise lapse me koos üles kasvataks. Ta oleks geenius.
Imelaps.
Sue, see on võimatu.
Kas on võimatu?
Või kas sa lihtsalt… ei taha seda?
Kus Austin on?
George'iga väljas.
Nad läksid Puffer'si tiiki hüppama. Jõid end koduviskist täis.
Tiiki? Vesi on jääkülm, pole veel keskpäevgi.
Su vend on tita.
Vaevalt ta õhtusöögiks koju tuleb. Ta on alati nii kaua väljas.
Emily. Sina võid tulla.
Võime kamina ees koos süüa, laps kõrval.
Kas poleks tore?
Ma ei saa. - Miks mitte?
Lubasin Laviniale, et lähen täna tema õmblusringi.
Me teeme sõduritele sidemeid.
Kurat.
Miks sa alati nii teed?
Mida ma teen?
Valid minu asemel oma pere.
Ma ei… See pole õiglane, Sue. Ma ei vali kedagi.
Selles ehk ongi probleem.
Mõnikord tahaksin ennast väljavalituna tunda.
Mina valiksin sinu ükskõik kelle asemel, ükskõik millal ja ükskõik kus.
Minu pere on lõhki rebenemas.
Ma tahan ainult veenduda, et kõigil hästi läheks.
Ma püüan aidata, Sue. - Mind võiksid sa nii mitmel moel aidata.
Ma ei tahtnud täna nagunii õmblusringi minna.
Ma tahan luuletusi kirjutada, aga elu tuleb segama.
Jah. Elu kipubki segama.
Ma tahan sinule luuletusi kirjutada.
Hea küll, Emily.
Aga…
Aga mis siis, kui ma vajan sinu luuletustest enamat?
Mis siis, kui ma vajan praegu sind tervenisti?
Lapsehoidjate klubi sinu teenistuses.
Hei, vaata. Sul on abilisi. - Jah.
Sest lapsendatud nõod on parimad tasuta koduabilised.
Ärge unustage palistusi tasandada
ja ripnevaid servi kinni katta.
Väga ilus, Abiah.
Hästi tehtud, pr Dickinson.
Sõdurid on selle padjapüüri eest tänulikud.
Aitäh. Aga see pole sõduritele, vaid minu pojapojale.
Loodetavasti lubatakse mul see talle kunagi üle anda.
Ema, ma üritasin. Eks? - Liiga vähe.
Sue ei luba proua Dickinsonil lapse juures olla.
Õmblusringides kuuleb alati kõige kuumemat klatši.
Teate, mida annaksin, et oma esimest ja ainsat pojapoega süles hoida?
Et kuulda, kuidas ta mind vanaemaks kutsub?
Või „memmeks“.
Või Gigiks. Või äkki Nänniks. - Lapsele pole veel nimegi pandud.
Jah, aga kas ta ei peaks ristituna mind Nänniks kutsuma?
See on nooruslikum. - Jah.
Beebidest rääkides ei suuda ma uskuda, et Jane kolis Vietnamisse.
Ta saatis juba kirja. - Issake, mida ta kirjutas?
Ta võttis Saigonis restorani vahtrasiirupit kaasa
ja sundis teisi sellega pelmeene sööma.
Kutsus seda „Uus-Inglismaa-Aasia fusion'iks“.
Ta känseldati ära.
Emily, mida sa teed? Raiskad head musliini.
Vabandust, niit kukkus möllama.
Sa ütlesid, et tahad aidata.
Jah. Seda ei mässi ükski sõdur endale haava ümber.
Ma ütlesin, et ei oska õmmelda.
Kisu õmblused välja ja alusta nullist.
Head musliini ei saa raisata.
Ma tahaksin ämblik olla.
Vabandust?
Üks Ämblik õmbles Öös
Pime see Töö
Selles Valgusevöös
See on nii luuleline.
Jah, ongi luuletus.
Õmble edasi, Emily.
Ilusad servad, Vinnie.
Kust sa selle riide said? See läigib nii kaunilt.
Rebin oma vanad kleidid lõhki, et sidemeid teha.
Raske uskuda, et püüdsin nende kleitidega kosilastele imponeerida.
Nüüd olen mehele kõige lähemal,
kui ta oma veritseva jalahaava minu siidi sisse mähib.
Tüdruk, see oli sünge.
Mina isiklikult ei arvanud, et sõda nii kaua kestab.
See näib lõputu.
Ma tean, nagu… Ameerika rajati alles saja aasta eest.
Ja kas nüüd pakime pillid kotti? Juba?
Püüame meeleolu helgemaks muuta. Kas kellelgi on veel teed?
Teed? Ma ei teadnud, et tahate.
Tüdrukud, minge teed keetma.
Ei, ma mõtlesin „teed“. Kuulujutte. Klatši.
Säh teile teed. Iga kolme lahingus tapetud sõduri kohta
sureb veel viis haigustesse.
Ja kõigil neil viiel olid naised ja tüdruksõbrad
ja endised tüdrukud, kellele nad ikka meeldisid.
Neil lihtsalt polnud omal ajal suhte jaoks õiget fiilingut.
Asi on Shipis ja Joseph Lymanis.
Joseph Lyman suri Konföderatsiooni poolel sõdides.
Liiga vara sellest rääkida? - Ongi nii?
Miks on nõelad nii teravad?
Emily, kui sa õmmelda ei oska, siis koo midagi.
Ma pole loodud tavalise naiste käsitöö jaoks.
Kõik peavad oma panuse andma.
Jah, sa pead aitama.
Ma püüangi aidata! Olen päev otsa püüdnud.
Aga kuidagi ei õnnestu asju paremaks muuta.
Päris haavu me nagunii ei ravi.
Mida see tähendab?
See tähendab valu, mis on inimeste südames.
Vägivalda, vihkamist, hingekannatusi.
Seda tahan ma ravida.
Oma luulega.
Edu sulle sellega. - Arvad, et luule ei lähe korda?
Küsimus suurele ringile: kes on Ameerika kuulsaim nüüdispoeet?
Walt Whitman. - Õigus.
Ja mida Walt Whitman praegu teeb ka?
Ta läks välihospidali õeks.
Sest isegi Walt Whitman mõistab, et tema sõnad ei lähe praegu korda.
Olulised on tema teod,
see, kuidas ta kohapeal ligimesi aitab.
Ma pole päriselt nõus.
Meie avaldame luulet Trummipõrinas.
See on Uniooni ajaleht, mida ma koos oma mehega välja annan
Abraham Lincolni enda juhtimisel.
Selge pilt. Sinu mees on presidendiga kohtunud.
Lincoln ütleb, et teeme Unioonile head.
Ja sõdurid armastavad Trummipõrinat. Nad loevad seda isegi surivoodil.
Näete? Luule lohutab surijaid.
Kas sa tahadki ainult inimesi lohutada?
Vabandust, aga minu arust tuleks kohmetust tekitada.
Me peaksime oma raevu tänavatele viima.
Naised väärivad valimisõigust ja peame otsesõnu nõudma,
et konstitutsioon naisisikutele õigusi annaks.
Aga minu mehele pole vaja öelda, et ma sellist juttu ajan.
Selle jutuga võid mu söögitoast välja astuda.
Minu arust on luulest abi.
Ma vähemasti loodan seda.
Minu elu on muidu päris mõttetu.
Emilyl on õigus.
Betty, jätka.
Henry on kirjanik.
Ma süüdistasin teda, et kirjutamine on talle perest tähtsam.
Ja tõsi, see kiskus meie pere lõhki.
Aga siis see…
Tema kirjutamine õmbles meid jälle kokku.
Kirjad, mida ta Helenile saadab… Mida ta varem saatis…
Neist sai Heleni ainus lootuseallikas.
Issand, ma ei tea, mida teha, kui Helen temalt enam kirju ei saa.
Nii et…
Jah, ma usun kirjutamise väge.
Vahel pole meil midagi muud.
Õigus. Õigus, Betty.
Ja mina oskan kirjutada.
Mis sest, et ma ei õmble ega koo? Ei oska lapsi süles hoida?
Ei suuda oma pere sassis suhteid harutada? Ja mis siis?
Parim asi, mida saan maailma heaks teha, on oma toas istuda ja luulet kirjutada.
Aga mis kasu su luuletustest siis on?
Mida?
Kui sa maailma segadusega toime ei tule, siis miks peaks su sõnad kedagi huvitama?
Kirjutamine, kus päris elu polegi…
on sama hästi kui surnud.
Õmbleme aga edasi,
sest sadadel kompudel poikadel lastakse praegu jalgu sodiks. Nii et…
Mu jalg!
Laske haavatuga läbi! - Austin?
Mis kisa see on? - Oled terve?
Tõbras pani pihta! - Mis juhtus?
Tekkis pisuke baarikaklus. Katkised pudelid lendasid ringi.
Üks tabas Austini jalga. - Issand, ta on verine.
Minu poeg! Mu poeg sai haavata! - Tooge sidemed!
Aga need on sõduritele.
Austin, istu. - Jane.
Istu. - Kus… Kus Jane on?
Jane! - Kui palju sa joonud oled?
Mured on veel uputamata.
Austin, kuula mind. Mul on hea uudis. - Ei.
Hea uudis? - Jah.
Kas laev tuli tagasi ja Jane on siin?
Ei, ei, ei. Kuula mind. - Ei! Pr Dickinson…
Paps annab sulle andeks.
Jah, ma rääkisin temaga ja ta pole sinu peale üldse pahane.
Ta on väga üllas. - Õmblesime päev otsa.
Ja kuigi sa nii jubedaid asju ütlesid, ei kanna ta vimma.
Ta on valmis üle saama.
Vau.
Siis on ta suurem sitapea, kui arvasin.
Austin, kuidas sa võid seda öelda?
Ta püüab mu tundeid eitada, nagu on alati teinud.
Muidugi tahaks paps öelda, et meie vahel pole probleeme.
Probleem on nimelt temas.
Sitta sellest, mida ta arvab.
Ma astun ikka sellest perest välja!
Eest ära. Minu poeg piinleb. - Ei.
Aga pr Dickinson, need on U…
Mu vaene poisu. Las ma ravin sind.
Jah, emme tegeleb.
Kas see on väljaastumine?
Jane. - Emily, too talle vett. Püüa aidata.
Jane.
Sisse.
Hei, Emily. Kas võin sisse tulla?
George, siia ei… Olgu pealegi. Jah, sa oled minu toas.
Vabanda seda möllu.
Ma ei tahtnud kära tekitada. - George, kell on palju. Miks sa tulid?
Ma… Tahtsin sulle midagi anda.
Atlanticu?
Seal on üks artikkel, mis võiks sulle meeldida.
„Kiri noorele kirjasaatjale“. Nõuanded noortele luuletajatele.
Thomas Wentworth Higginson kirjutas.
Abolitsionist Higginson?
Jah. Ta on lahe säga.
Tead, et ta oli üks kuuest John Browni mässu salatoetajast?
Nüüd on ta lõunas ja sõdib seal.
Juhatab Uniooni esimest mustanahaliste sõdurite rügementi.
Pikk teekond?
Pagana pikk.
Aga jõudsin pärale.
See on peamine.
Tema on seal lahingumöllus,
aga leidis ikka aega luulest hoolida.
No nagu… Päris raju.
See on hämmastav. Loen kindlasti. Aitäh, George.
Jah, võta või jäta.
Nagunii ei võta sa kellegi nõu kuulda. Sa oled täiesti teisel tasandil.
See… See on sinust lahke.
Sa tead, et ma olen alati sinu suurim fänn olnud.
Mulle tekkis tunne, et mu luuletused ei lähegi korda.
Mida? Hull jutt.
Mõeldes kõigele, mis toimub maailmas ja minu peres…
Ehk on kõigile parem, kui kirjutamise lõpetan.
Sind toodi siia ilma kirjutamiseks.
Toodi või?
Võibolla pean enamat tegema, et minust päriselt abi oleks.
Ma tean ainult ühte asja.
Kui ma peaksin valima sinu ja su luuletuste vahel…
Jah?
Ma valiksin su luuletused.
See on tegelikult kõige armsam asi, mida öelda.
George, mida sa teed? George? - Ma…
Arvasin, et mõeldes sõjale ja kogu…
George, ma ei saa.
Minu süda kuulub kellelegi teisele.
Issand, elu on segane, mis?
Betty on tagasi. Minu hull mõrd.
Sojourner. See kleit on sul tõeline.
Selle kleidiga ei kahtle keegi, et olen naine.
Jah, nad saavad kohe aru, et sina oled kuulus Sojourner Truth,
abolitsionist, evangelist, naiste valimisõiguse eest võitleja…
Ja kuulsalt vallaline.
Oota. Kus su hanesulg on, sa multitalendist mõrd? Asume tööle!
Ma tõesti tahaksin su memuaare kirja panna, aga olen liiga väsinud.
Betty, kui mina esimese mustanahalise naisena kohtus valget meest võitsin,
suudad sina veel ühe öö ärkvel püsida, et selle kohta peatükk kirja panna.
Olgu. Olgu!
Jah, sul on õigus. - Jah.
Me peame edasi võitlema. Ei tohi alla anda.
Seda ütles Henry ka. - Õigus.
Sest ma ei sure ära. Ei, ma lähen koju nagu sabatäht.
Ma panen oma energiaga öö särama.
Kas usud, et olen 60?
Me ei tea su täpset sünniaega.
Betty, ma olen umbes 66-aastane ja näen pagana hea välja.
Niisiis, kuhu me jäime?
Sinu viieaastane poeg müüdi just illegaalselt
ühele Alabama istanduseomanikule.
Valged inimesed on saatanast. Jutustame.
Kirjutamine, kus päris elu polegi, on sama hästi kui surnud.
Hr Higginson,
kas teil on liiga palju tegemist, et öelda, kas mu Värsid on elus?
Tõlkinud Janno Buschmann