Ahoj.
Aký pekný deň na krst.
Ani nie. Niečo sa mi nezdá.
Ako to myslíš?
Asi za to môžu udalosti s Johnom Brownom. Neviem.
Včera som mal zlý sen.
A mali sme aj romantický večer.
Som rád, že sme to vyriešili, zlato.
Aj ja.
Teraz sa môžeš rozlúčiť so svojou rodinou,
lebo sa sťahujeme do New Orleans.
- Čože? - Preberieme to neskôr.
Je milé, že pomáhaš Jane.
Spýtala sa, či budem krstný otec. Je vdova, je to moja povinnosť.
Samozrejme.
Kde je Emily?
Asi doma. Do kostola väčšinou nechodí.
Nevidela som ju, odkedy jej vyšla báseň.
Akoby sa mi ukrývala.
Nuž...
Byť tebou, nechal by som ju.
Ale...
Musím jej niečo povedať.
Podľa mňa to už vie.
Prišla Jane.
- Ideme na to. - Ahoj.
Nech ľudia nezabudnú, že si stále môj manžel.
Nikto si o tom nerobí ilúzie.
Ahoj.
Nie je zlatý?
Spomaliť.
DICKINSONOVÁ
OHEŇ NEUHASÍŠ
Ahoj, Maggie. Čo je nové?
Ale viete.
Pokojná nedeľa.
Užívam si deň voľna.
Ja v nedeľu neoddychujem. Aj v nedeľu sú správy.
Každý deň v týždni.
Umieram od hladu.
Nemáte tu niečo pod zub?
V kuchyni sú nejaké slivky.
A čo pečené hovädzie?
Pozriem sa.
Nedáte si dole kabát?
Nezdržím sa dlho.
Prišiel som sa najesť, než vyrazím.
Chcel som sa rozlúčiť s Dickinsonovcami.
Väčšina tu nie je.
Všetci sú v kostole na krste.
Tu je jedna.
Chcem sa s tebou porozprávať.
Správaš sa divne. Všetko v poriadku?
Čo keby sme šli do salónika?
Idem nájsť nejaký zvyšky.
Čo sa deje?
Chcem sa ťa niečo spýtať.
Dobre.
Prečo si otočená k stene?
Lebo si chránim oči.
Mám citlivé oči a bojím sa, že ak sa na teba pozriem, oslepnem.
Divné.
Pán Bowles, máš ešte moje básne?
Ktoré som ti dala?
Samozrejme, že mám. Mám ich v taške.
Chcel som si ich ešte raz prečítať vo vlaku.
Sú prvotriedne. To vieš.
A výnimočné.
Obávam sa, že ťa musím požiadať, aby si mi ich vrátil.
Čo to hovoríš?
Slušne som povedala...
že mi musíš vrátiť básne.
- Vrátiť ti ich? - Áno.
Okamžite.
Dobre, chápem.
Už som tvojím vydavateľom dosť dlho.
Toto je zase jedna z tvojich hier,
predstieraš, že ich nechceš vydať.
Predvádzanie. Falošná skromnosť.
Je to milé, ale...
už to nemusíš robiť.
Nehrám žiadnu hru.
Dobre.
Pán Bowles, rozhodla som sa, s bolesťou a utrpením,
že nakoniec nechcem básne zverejniť.
Preto ťa prosím...
Nie. Nie, žiadam ťa, aby si mi básne vrátil.
Emily.
Tvoja báseň mala úspech.
Staneš sa slávnou cez noc.
Ľuďom sa tá báseň páčila a už teraz chcú ďalšie.
To je lož.
- Niektorým sa nepáčila. Počula som ich. - Nie, je to lož.
Dostala sa im pod kožu.
Začali premýšľať. A pýtať sa otázky.
Bolo to provokatívne. Reagovali na to.
V to dúfa každý autor.
Emily, hovorím ti.
Staneš sa najvýznamnejšou autorkou v Novom Anglicku, možno v Amerike.
Chcem ti pomôcť, aby si si nestála v ceste.
Jediné, čo mi teraz stojí v ceste, si ty.
Au, to bolí.
Vráť mi moje básne.
Moje novinové impérium sa rozrastá.
Môžeš byť toho súčasťou. Nechceš vybudovať impérium?
Mala som impérium.
Bolo hneď tu.
A potom si mi ho ukradol.
Ty...
a Sue.
Takže to je o Sue.
Neviem, ako to myslíš.
Vieš o nás, však?
Už viem, o čo tu ide.
Dozvedela si sa o mne a Sue a žiarliš.
Myslela si si, že s tebou flirtujem.
Že ťa vediem za nos.
Nerobil som to, dobre?
Zaujímal som sa len o tvoju tvorbu,
a aj ty by si sa mala na ňu zamerať.
Nech ti v kariére nestoja tvoje emócie.
Toto sa ženám stáva vždy.
- Potrebujem tie básne. - Nie, Emily, potrebuješ mňa.
Mnoho ľudí by sa o teba vôbec nezaujímalo.
Ale ja áno, lebo ti rozumiem.
Si divná, excentrická, chorá a zvláštna,
ale chápem, že si žena a z toho tvoje umenie pochádza.
Bohužiaľ, celý svet by ťa mohol ignorovať, ale ja im to nedovolím.
Nikto by ti nevenoval pozornosť,
ak by som ich nenasmeroval k tebe.
Ver mi.
Bezo mňa nemáš moc.
Jedného dňa sa za týmto celým obzrieš a poďakuješ mi.
Požiadam ťa ešte raz...
vráť mi moje básne.
Nie.
Ako sa opovažuješ.
Dala si mi ich a teraz sú moje.
Nemôžeš ich mať.
Fajn.
Ak mi ich nedáš, tak si ich vezmem.
To nie. Už je neskoro.
Čo?
Už som jednu poslal do kancelárie.
Vyjde dnes.
Prepáč.
- Nechaj to! - Beriem si ich!
- Sú moje! - Nie sú tvoje.
Mám ich.
- Vráť mi ich. - Chceš ich?
- Vráť mi ich. - No poď.
Vráť mi ich.
Hej!
Choď! Choď!
- Vráť mi moje básne. - Nie.
Áno!
Vráť mi ich.
Si diabol!
Som feminista!
Zišli sme sa tu, aby sme oslávili narodenie Williama Wilkinsona II.
- a požehnali mu... - Krásna.
...na jeho životnej ceste za vierou.
Prestaň.
Je tu dnes s nami jeho matka Jane
a jeho krstný otec, Austin Dickinson,
ktorý bude zastupovať zosnulého Williama Wilkinsona I.
Nebolo by pekné mať vnúča?
Aj keď nás smrť fyzicky odlúčila,
viera a láska nás navždy spojili.
Aj keď vás nevidíme, William Wilkinson I, vieme, že ste tu.
Pozrite, čo mám.
Šlohla som mu to z kapsičky, kým ste sa o to handrkovali.
Maggie.
Ďakujem. Ako si to dokázala?
Dobrá slúžka vie byť neviditeľná.
Ďakujem. Ďakujem.
Jedna vypadla.
PRE SUE
Pane, posväť túto vodu,
povolaj toto dieťa k prameňu znovuzrodenia.
Austin Dickinson, súhlasíte stať sa krstným otcom dieťaťa
a tým potvrdzujete svoju lásku k jeho matke Jane
a tiež svoju lásku k dieťaťu.
Zaväzujete sa,
že toto dieťa nebude nikdy nemilované.
Prijímate svoju rolu krstného otca dieťaťa?
- Áno. - Pomodlime sa.
Pane, požehnaj toto dieťa, nech je v bezpečí.
Amen.
- Amen. - Amen.
Necítiš dym?
Emily.
Takže vieš, kto som.
Áno.
Áno, si Frazar. Frazar Stearns.
Vieš, kto som a vieš, ako zomriem.
Áno.
- Vo vojne. - Vo vojne.
Hľadajúc uznanie. Hľadajúc slávu.
Opustím domov...
a svoju rodinu...
a pôjdem do boja.
Áno.
A potom ťa trafí náboj...
ako vták.
Frazar Stearns zomrie...
aby si ho pamätali.
Radšej by som bol Nikto.
Chápem.
A neurobím rovnakú chybu.
Budeš viesť vlastné vojny, Emily.
Ale musíš v nich bojovať v tajnosti.
Sama.
Nevidená.
Uznanie musí pochádzať od teba a od sveta nesmieš nič pýtať.
Musíš byť nikto.
Najodvážnejší, najlepší nikto, aký kedy bol.
Oheň neuhasíš
Vec, čo vzbĺknuť vie
Lavinia. Poď, zlatko.
Môže ísť bez vejára
Abby!
Aj keď je najpomalšia tma
S dovolením.
Poď. Poď.
Choďte preč.
Emily.
Prišla som za tebou.
Vypadni.
Emily.
Porozprávajme sa.
Nechcem sa rozprávať. Ani sa na teba pozerať.
Vlastne ťa už nikdy nechcem vidieť.
Daj mi šancu, aby som to vysvetlila.
Čo chceš vysvetliť?
Všetkému dokonale rozumiem.
Nie. Sú veci, ktorým nerozumieš.
Máš právo byť na mňa nahnevaná.
Nežiadam o tvoje povolenie.
Viem, že ti na ňom záležalo.
Záležalo?
Dotlačila si ma, aby mi na ňom záležalo.
Vlastne si ma prinútila.
Akoby si chcela, aby som sa do neho zamilovala. Ale prečo?
Pritom ty si bola tá, čo ho ľúbila.
Neľúbila som ho.
- Nikdy. - Klameš.
- Ten muž mi je úplne ukradnutý. - Tak prečo si s ním spala?
A prečo...
si chcela, aby som mu dala básne?
Lebo som nezvládala, čo pre tie básne cítim.
Tvoje básne sú príliš silné. Sú ako hady.
Vplazia sa do mňa a obtočia sa mi okolo srdca
a zovrú ma, až kým nemôžem dýchať.
Sú slizké a jedovaté a hryzú.
Zľakla som sa, Emily.
Teba, ako ma zovieraš a ako ma chceš otráviť.
Vzala som si Austina, takže sme sestry
a naším putom boli len tvoje slová.
Začala si písať tak veľa a bola som jediná, kto tie básne videl.
Bolo toho veľa.
Myslela som si, že ak ťa trochu potlačím...
Ak ma odtlačíš, budem problémom niekoho iného?
Vieš čo?
Už nie som tvojim problémom.
Môžeš sa vrátiť do svojho salónika s krásnymi šatami
a byť nádherne prázdna, ako sa len dá,
lebo už kvôli mne nemusíš nič cítiť.
A bezo mňa...
Čo?
Bezo mňa...
nemyslím si, že vieš, ako niečo cítiť.
Dobre.
Zavri za sebou dvere.
Máš pravdu.
V čom?
Len keď som s tebou, niečo cítim.
„Hovorila pekné slová, ktoré ako čepele ligotali sa.“
Tlačila som ťa k nemu, lebo som chcela uniknúť svojim pocitom.
A spala som s ním, lebo som to nechcela cítiť.
Je toho veľa, čo nechcem cítiť, Emily.
A hlavne nechcem cítiť...
Čo?
Čo je to? Povedz!
Že ťa ľúbim.
Neverím ti.
Je to pravda.
Nie je to pravda.
Nič, čo mi hovoríš, nie je pravda.
Už ani nie si Sue.
Si nový človek, falošný človek.
Už ťa ani nespoznávam a všetko, čo hovoríš, je lož.
Emily, ľúbim ťa.
Prestaň mi klamať!
Ľúbim ťa.
V tej knižnici som ťa cítila, lebo si stále so mnou.
Neviem ti uniknúť,
lebo jediná skutočná vec, ktorú cítim a budem cítiť, je láska k tebe.
Áno, áno.
Dievčatá, ste v poriadku?
Nie ste za to zodpovedné, však?
Sakra.
Nuž...
nikto o tom nemusí vedieť.
Toto je 19. storočie. Stále niečo horí.
Dobre. Poďme domov.
Sadnite si, kde sa dá.
Klobúky a kabáty môžu ísť do knižnice.
Varí sa horúci čaj. Máme veľa jedla pre všetkých.
A tamto je škatuľa na príspevky.
Ak môžete niečo darovať, budeme vďační.
Ten starý kostol nám dobre slúžil.
Požehnajme jeho spomienke.
Potrvá to, ale opäť ho postavíme.
Amherst sa spojí ako vždy
a prekonáme každé nešťastie.
- Áno. Pekne povedané. - Vskutku.
Som na nášho syna hrdá.
Kde má ženu?
Nemala by byť v takýchto časoch po jeho boku?
Austin, kde je Sue?
Dúfam, že sme ju nenechali zhorieť v kostole.
Asi si žije svoj vlastný život rovnako ako ja.
Takže, čo to šialenstvo o sťahovaní do New Orleans, ktoré si spomínal?
Nola, volaj to Nola.
To je jedno, nesťahujem sa tam.
Ale áno.
Poslal som telegram Joseph Lymanovi, ktorý robí s realitami.
Joseph Lyman, môj ex?
Ozaj. Zabudol som, že ho poznáš. Lyman.
Lyman!
Skvelý chlap. Poslal som mu peniaze.
Získal pre nás dom.
Joseph Lyman nám predal dom?
Je to skôr chatrč.
Minul si peniaze na chatrč v New Orleans
a očakávaš, že všetko nechám tak a pôjdem s tebou?
Áno.
Je 19. storočie. Si moja žena.
Ja rozhodujem.
Dobre, počúval si vôbec, čo som ti celý čas hovorila?
Nola je super. Bude sa ti páčiť.
Začína sa občianska vojna. Nepôjdem do Louisiany.
Nikdy by som nevidela rodinu.
A bola by som na zlej strane histórie.
Juh nie je taký zlý.
Plantáže sú takmer ako aristokracia...
Otroctvo je zlé, Ship.
Veď máš otvorenú myseľ.
Nie v tomto.
No tak. Bude to krásne.
Budeš južanská kráska...
Som prefíkaná yankee bosorka.
- Rešpektuj to. - Nechápem.
Mám ťa tu nechať, ísť do Noly a vziať si dcéru plantážnika?
Nie, môžeš si vziať mňa,
len musíme ostať v Amherste a mať voľný vzťah.
Bože...
Zabudni.
Zabudni!
V hlave som už na ceste do svojej chatrče.
Čo? Ship...
Robím chybu?
Áno.
Jasné.
Chcel si ťa vziať, Lavinia.
Teraz skončíš ako totálna stará dievka.
Stále tie isté kraviny.
Ship.
Dobre.
- Choď do New Orleans. - Nola.
Vezmi si nejakú inú.
Maj deti a podobné sračky.
Ale ty vieš a ja viem...
Áno?
...že vždy budem najzaujímavejšie dievča, aké si miloval.
Náš kostol.
Náš úbohý krásny kostol.
Pani Dickinsonová.
O tomto sa mi snívalo.
Čože?
- O čom to hovoríš? - Videl som to.
Kostol horel. Mal som víziu.
Zjavila sa mi.
Všetko toto som už videl.
Nie, len si to nahováraš.
Včera sa mi o tom snívalo a dnes sa to stalo.
Musí to byť zlé znamenie, predzvesť.
Tieto reči o znameniach a víziach...
Znieš bláznivo ako Emily.
Možno nie je taká bláznivá.
Bože.
TEN TENKÝ TVOR
Ten tenký tvor sa niekedy
ukáže v letnej tráve.
Videli ste ho? Ešte nie?
Zjaví sa nečakane,
trávu jak nožom rozdelí,
pri nohách sa vám zvinie,
škvrnitým chrbtom zavlní
a pod kamene zmizne.
Obľubuje vraj vlhkú zem,
prichladnú pre obilie.
Keď ako dieťa chcela som
na skaly bosá vyliezť,
zbadala som, že na slnku
bič leží — veľmi blízko.
Hneď som ho chcela zodvihnúť,
no zaplieskal a zmizol.
Poznám sa dobre v prírode
s rozličnými jej tvormi,
rada ich vidím, ony mňa,
ba k mnohým láskou horím.
Lež kedykoľvek zbadám dnes
v tráve to tenké zviera,
nech sama som či s priateľkou,
vždy des mi srdce zviera.
Zomrela by som šťastná.
Ja nie.
Dnes ľutujem mŕtvych.
Emily?
Áno?
Keď som s tebou...
len vtedy cítim, že žijem.
Viac nepotrebujem.
Len to som vždy potrebovala.
Aby si sa tak cítila.
Píšem pre teba, Sue.
Píšem pre teba.
Len pre teba.
To stačí.
Už nikdy ťa nepustím.
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová Básne: Milan Richter