Hej.
Det er en smuk dag at afholde en dåb.
Noget føles nu ikke rigtigt.
Hvad mener du?
Måske er det det med John Brown.
Jeg havde mareridt i går aftes.
Vi havde det da sjovt i går aftes.
Jeg er glad for, vi fandt ud af det, skat.
Samme her.
Nu kan du sige farvel til hele din familie,
for vi flytter til New Orleans.
-Hvad? -Vi kan tale om det senere.
Det er så sødt af dig at hjælpe Jane.
Hun bad mig være barnets gudfar. Hun er enke, så det er min pligt.
Selvfølgelig.
Hvor er Emily?
Derhjemme, går jeg ud fra. Hun går normalt ikke i kirke.
Jeg har ikke set hende, siden hendes digt blev udgivet.
Det er som om, hun undgår mig.
Tja...
Jeg ville lade hende være, hvis jeg var dig.
Men...
Jeg har noget, jeg må fortælle hende.
Hun ved det nok allerede.
Der er Jane.
-Lad os få det overstået. -Hej.
Lad ikke folk glemme, at du stadig er min ægtemand.
Ingen her gør sig nogen illusioner om det.
Hej.
Er han ikke sød?
Rolig nu.
Man kan ikke slukke en brand
Hej, Maggie. Hvad så?
Ja, du ved...
Det er bare en stille søndag.
Jeg nyder min fridag.
Jeg holder aldrig fri om søndagen. Der er stadig nyheder.
Der er nyheder hver dag.
Mand, jeg er hundesulten.
Har du noget, jeg kan spise som snack?
Der er måske blommer i køkkenet.
Har du noget roastbeef?
Jeg tjekker.
Vil du have frakken af?
Jeg bliver ikke længe.
Jeg snupper bare en bid mad før min rejse.
Jeg håbede på at kunne sige farvel til Dickinson-familien.
De fleste er her ikke.
De er til dåb i kirken.
Der er en.
Hr. Bowles, jeg må tale med dig.
Du opfører dig underligt. Er alt vel?
Hr. Bowles, vil du følge med mig ind i stuen.
Jeg opsnuser noget spiseligt.
Hvad foregår der?
Der er noget, jeg må spørge dig om.
Okay.
Så hvorfor taler du til væggen?
For at beskytte mine øjne.
Mine øjne er ret sensitive,
og hvis jeg ser på dig, bliver jeg måske blind.
Underligt.
Hr. Bowles, har du stadig mine notesbøger med digte?
Dem, jeg gav dig.
Selvfølgelig. Jeg har dem lige her i min taske.
Jeg regner med at læse dem igen på toget.
Dine digte er i verdensklasse. Det ved du.
De har kant.
Jeg må bede dig om at give dem tilbage.
Hvad sagde du?
Jeg bad pænt om,
at du giver mig mine digte tilbage.
-Giver dem tilbage? -Ja.
Øjeblikkeligt.
Okay, jeg forstår.
Jeg har været din redaktør længe nok til at vide,
at det er endnu en af dine julelege,
hvor du lader, som om du ikke vil have dem udgivet
for at virke dydig og beskeden.
Det er sødt, men...
...men det behøver du ikke længere.
Den leg er jeg ikke med på.
Okay.
Hr. Bowles, jeg har besluttet efter mange overvejelser,
at jeg ikke vil udgive dem.
Derfor må jeg bede om...
Nej, jeg befaler, at du giver mig mine digte tilbage.
Emily.
Dit digt var et hit.
Du bliver meget snart verdensberømt.
Folk elsker det, vi udgav, og tigger og beder om flere.
Det er løgn.
-Nogle elskede dem ikke. Jeg hørte dem. -Nej, det er endnu bedre.
Det påvirkede dem.
Det fik dem til at tænke og stille spørgsmål.
Det er provokerende. Det udløste reaktioner.
Hvilket er det, man håber på som forfatter.
Emily, jeg siger dig...
Du er på vej til at blive den største digter i New England, måske USA.
Jeg prøver bare at hjælpe, så du ikke modarbejder dig selv.
Den eneste, der modarbejder mig, er dig.
Av, den sad.
Giv mig mine digte tilbage.
Mit avisimperium vokser.
Og du kan være en del af det. Vil du være med til at opbygge et imperium?
Jeg havde et imperium!
Det var herinde.
Og du stjal det fra mig.
Dig...
...og Sue.
Så det handler om Sue.
Jeg ved ikke, hvad du mener med det.
Du kender til os, gør du ikke?
Nu forstår jeg bedre.
Du har fundet ud af det med mig og Sue, og nu er du jaloux.
Du troede, jeg flirtede med dig.
Forførte dig.
Men det gjorde jeg ikke, vel?
Jeg var kun interesseret i dine værker,
hvilket også er det, du burde fokusere på.
Lad ikke dine følelser stå i vejen for din karriere.
Det er altid det, der sker med kvinder.
Jeg har brug for mine digte.
Nej, Emily. Du har brug for mig.
Mange ville ikke bruge energi på dig.
Men det gør jeg, fordi jeg forstår dig.
Du er underlig, du har kant, du er syg og mystisk,
men jeg forstår, at du som kvinde skaber kunst ud af alt det.
Det ville være nemt for hele verden at ignorere dig,
men det finder jeg mig ikke i.
Ingen ville lægge mærke til dig,
hvis det ikke var, fordi jeg pegede dem i din retning.
Tro mig.
Du har ingen magt uden mig.
En dag vil du se tilbage på det her og takke mig.
Jeg beder dig en gang til...
...om at give mig mine digte tilbage.
Nej.
Hvor vover du!
Du gav dem til mig, og nu er det mine.
Du kan ikke få dem tilbage.
Fint.
Hvis du ikke giver mig dem, må jeg tage dem.
Nej, ved du hvad? Det er for sent.
Hvad?
Jeg har allerede sendt et til kontoret.
Senere i dag vil det være i trykken.
Beklager.
-Rør ikke ved min taske! -Jeg tager dem!
-Det er mine! -nej, de er ej.
Jeg har dem.
-Giv mig dem. -Vil du have dem?
-Giv mig dem! -Kom og tag dem.
Giv dem tilbage!
Hey!
Afsted!
-Giv mig mine digte! -Nej.
Jo!
Giv mig dem tilbage!
Du er djævelen selv!
Jeg er feminist!
Og i dag er vi her for at fejre
William Wilkinson II's fødsel
-og velsigne ham... -Hun ser fantastisk ud.
...på hans livslange rejse udi troen.
Stop!
Hans mor Jane er her i dag
sammen med hans gudfar, Austin Dickinson,
som er stedfortræder for den nyligt afdøde William Wilkinson I.
Ville det ikke være rart at have et barnebarn?
Selvom døden adskiller os fysisk,
vil tro og kærlighed binde os sammen for altid.
Selvom vi ikke kan se dig, William Wilkinson I, ved vi, at du er her.
Se, hvad jeg har.
Jeg tog dem fra hans lille mappe,
mens I to havde et kævleri.
Maggie.
Tak. Hvordan gjorde du det?
En god stuepige ved, hvordan hun gør sig usynlig.
Tak.
En faldt ud.
TIL SUE
Herre, velsign dette vand
og lad dette barn modtage din nådes fylde.
Austin Dickinson, som gudfar til dette barn
vedkender du dig din kærlighed til hans mor, Jane,
såvel som din kærlighed til barnet selv.
Du forpligter dig til at sikre,
at dette barn aldrig skal mangle kærlighed.
Accepterer du din rolle som fadder til dette barn?
-Det gør jeg. -Så lad os bede.
Gud velsigne og tage vare på dette barn.
Amen.
-Amen. -Amen.
Kan du lugte røg?
Emily.
Så du ved, hvem jeg er.
Ja.
Ja, du er Frazar. Frazar Stearns.
Du ved, hvem jeg er, og hvordan jeg dør.
Ja.
-I krigen. -I krigen.
På jagt efter ære og berømmelse.
Jeg forlader mit hjem...
...og min familie...
...og går i krig.
Ja.
Og så rammer kuglen dig...
...som en fugl.
Og Frazar Stearns dør...
...for at blive husket.
Måske er det bedre at være Ingen.
Jeg forstår.
Og jeg laver ikke samme fejltagelse.
Vi har kampe at kæmpe, Emily Dickinson.
Men du må kæmpe i al hemmelighed.
Alene.
Uset.
Du må give al æren til dig selv, uden at bede verden om noget.
Du må være en Ingen.
Den modigste, klogeste ingen, der har eksisteret.
Man kan ikke slukke en brand -
En ting, der kan antænde
Lavinia. Kom, søde.
Behøver ikke en blæsebælg -
Abby!
På den mest stille aften -
Undskyld...
Bare kom.
Forsvind.
Emily.
Jeg kom for at se dig.
Gå din vej.
Emily.
Vi må tale sammen.
Jeg vil ikke tale med dig. Ikke engang se på dig.
Faktisk vil jeg aldrig se dig igen.
Lad mig forklare min side af sagen.
Hvad er der at forklare?
Jeg kan se alting helt tydeligt.
Nej. Der er ting, du ikke kan se.
Du har ret til at være vred på mig.
Jeg bad dig ikke om tilladelse.
Jeg ved, du holdt af ham.
Holdt af ham?
Du pressede mig til at holde af ham.
Du tvang mig nærmest til det!
Som om du ville have, jeg faldt for ham. Hvorfor?
Når det var dig, der elskede ham fra begyndelsen.
Jeg elskede ham ikke.
-Det har jeg aldrig gjort. -Du lyver.
-Jeg er fløjtende ligeglad med ham. -Hvorfor havde du så sex med ham?
Og hvorfor...
...bad du mig give ham mine digte?
Fordi jeg ikke kunne håndtere dine digtes effekt på mig.
Dine digte er for stærke. De er som slanger.
De glider ind i mig og vikler sig om mit hjerte
og klemmer mig, til jeg ikke kan trække vejret.
De glinser og er giftige og bider.
Jeg blev bange, Emily.
For dig. For den måde, du påvirker mig. For den måde, du forgifter mig.
Da jeg giftede mig med Austin og vi blev søstre
var det eneste bånd imellem os dine ord.
Du begyndte at skrive så meget, og jeg var den eneste, der så det.
Derfor blev jeg overvældet.
Så jeg tænkte, at hvis jeg skubbede lidt til dig...
Hvis du skubbede mig væk, ville jeg være en andens problem.
Men gæt hvad?
Jeg er ikke dit problem længere, Sue.
Du kan gå tilbage til din perfekte stue med dine flotte kjoler
og være så bedårende tom, som du vil,
fordi jeg vil aldrig frembringe de følelser i dig igen.
Og uden mig...
Hvad?
Uden mig...
...tror jeg ikke, du ved, hvordan man har følelser.
Okay.
Luk døren på vej ud.
Du har ret.
Ret om hvad?
Det eneste tidspunkt, jeg har følelser, er, når jeg er med dig.
"Hun delte sine fine ord ud som knive Hvor de dog strålede"
Jeg skubbede dig hen mod ham, fordi jeg ville undslippe, hvad jeg følte.
Og jeg havde sex med ham, fordi jeg ikke ville føle det.
Der er så meget, jeg ikke vil føle, Emily.
Og det største, jeg ikke vil føle...
Er hvad?
Hvad er det, Sue? Sig det!
At jeg er forelsket i dig.
Jeg tror ikke på dig.
Det er sandt.
Det er ikke sandt.
Intet, du fortæller mig, er sandt!
Du er ikke engang Sue længere.
Du er en ny person. En falsk person.
Jeg kan ikke genkende dig, og alt, hvad du siger til mig, er løgn!
Emily, jeg elsker dig.
Hold op med at lyve for mig!
Jeg elsker dig!
Og jeg fornemmede dig i biblioteket, fordi du altid er hos mig.
Jeg kan ikke undslippe dig,
fordi den eneste sande ting, jeg kan føle, er min kærlighed til dig.
Ja, ja.
Piger. Er I okay?
I er ikke ansvarlige for det her, vel?
Gisp.
Tja...
...ingen behøver at vide det.
Det er 1850'erne. Ting brænder ned hele tiden.
Okay, lad os gå hjem.
Sæt jer, hvor I kan.
Læg hatte, frakker og jakker i biblioteket.
Der laves varm te, og vi har masser af mad til alle.
Jeg har sat en kasse op til donationer.
Hvis man kan give, sætter vi stor pris på det.
Den gamle kirke? Den har tjent os godt.
Helliget være dens minde.
Det tager tid, men vi kan bygge en ny.
I Amherst står vi sammen, som altid,
og vi kommer videre efter denne store ulykke.
-Ja. Godt sagt. -Enig.
Jeg er stolt af vores søn.
Hvor er hans kone?
Synes du ikke, hun burde være ved hans side lige nu?
Austin, hvor er Sue?
Jeg håber ikke, vi efterlod hende i den brændende kirke.
Hun lever vel sit liv, ligesom jeg lever mit.
Hvad er det for noget vrøvl om, at vi flytter til New Orleans?
Nola, skat. Nola.
Kald det, hvad du vil. Jeg flytter ikke dertil.
Jo, du gør.
Jeg sendte et telegram til en bekendt ejendomsmægler dernede, Joseph Lyman.
Joseph Lyman, min eks?
Nå, ja. Jeg glemte, du kender ham. Lyman.
Lyman!
Fin fyr. Jeg sendte ham alle mine penge.
Han har skaffet os et hus.
Har Joseph Lyman solgt os et hus?
Det er snarere en hytte.
Du har brugt dine penge på en hytte i New Orleans
og forventer, at jeg dropper alt og kommer med dig?
Ja.
Det er det 19. århundrede. Du er min kone.
Jeg tager beslutningerne.
Okay, har du overhovedet lyttet til mig
i al denne tid?
Nola er så afslappet. Du vil elske den by.
Hvis der kommer borgerkrig, flytter jeg ikke til Louisiana.
Så ser jeg aldrig min familie igen.
For ikke at nævne, jeg ville holde med de forkerte.
Sydstaterne er ikke så slemme.
Plantagesystemet er mere et aristokrati...
Slaveri er slemt, Ship.
Jeg troede, du var fordomsfri.
Ikke i dette tilfælde.
Hold op. Det bliver charmerende.
Du bliver en sydstatsskønhed...
Jeg er en kløgtig Yankee-heks.
-Respekter det. -Jeg forstår det ikke.
Skal jeg efterlade dig her
og gifte mig med en bomuldskonges datter i Nola?
Nej, du kan gifte dig med mig,
og vi kan blive i Amherst og have et åbent forhold.
I guder...
Glem det.
Glem det, mand!
Jeg er allerede på dybt vand med hytten.
Hvad... Ship...
Begår jeg en fejltagelse?
Ja.
Bestemt.
Han ville gifte sig med dig, Lavinia.
Nu ender du helt sikkert som pebermø.
Samme får, en ny dag.
Ship.
Okay.
-Tag til New Orleans. -Nola.
Gift dig med en anden.
Få børn og alt det pis.
Men du ved, og jeg ved...
Ja?
...at jeg forbliver den mest interessante pige, du har elsket.
Vores kirke.
Vores stakkels, smukke kirke.
Fru Dickinson.
Jeg drømte om det i nat.
Hvad?
-Hvad siger du? -Jeg forudså det.
Kirken, der brændte ned. Jeg havde et syn.
Det kom til mig.
Jeg så det hele ske.
Din fantasi spiller dig et puds.
Nej. Jeg drømte om det i nat, og nu sker det.
Det må have været et dårligt varsel.
Al den snak om varsler og syn.
Du lyder lige så tosset som Emily.
Eller måske er hun ikke så tosset, som vi troede.
Du godeste.
SLANGEN
Den smalle fyr i græsset
Kører ind imellem -
Måske har du mødt ham? Måske ikke
Man opdager ham pludselig
Han skiller græsset som en kam,
En plettet stav ses
Og så omringer den dine fødder
Og åbner sig igen -
Han kan lide sumpen
Et gulv for koldt til majs -
Men som dreng på bare fødder
Har jeg tit midt på dagen
Passeret, hvad jeg troede var en pisk
Foldet ud i solen
Standsede for at samle den op
Snoede den sig væk -
Flere af naturens folk
Kender jeg, og de kender mig
Jeg mærker, de deler
En hjertelighed
Men jeg har aldrig mødt denne fyr
I selskab eller alene
Uden en besværet vejrtrækning
Og tomhed inderst inde
Jeg kunne dø lykkelig lige nu.
Ikke mig.
Jeg har ondt af de døde i dag.
Emily?
Ja?
Sammen med dig...
...er det eneste tidspunkt, jeg føler, at jeg lever.
Det er det eneste, jeg har brug for.
Det eneste, jeg nogensinde har haft brug for.
Du får mig til at føle det samme.
Jeg skriver for din skyld, min Sue.
Jeg skriver for din skyld.
Kun for dig.
Det er nok.
Jeg giver aldrig slip på dig igen.
Tekster af: Rikke Fryman