Мамо!
Мені потрібна допомога.
Остіне, що сталося?
Угадаю. Закінчилися чисті шкарпетки.
Ні, ще гірше.
Я влаштовую зустріч випускників, а Сью нема в місті.
Де вона?
Поїхала до подруги.
Якої подруги?
Я не знаю.
Узагалі не розумію,
як сором'язлива мала Сью завела стільки друзів.
Мамо! Що мені робити?
Приїжджають друзі, я сказав, що ми пообідаємо
чи хоча б перекусимо.
Не турбуйся, синку.
Я тобі допоможу.
Боже мій. Допоможеш?
Авжеж.
Я вже давно хочу покуховарити у вашій новій кухні
і випробувати блискучий ніж для печива.
О так.
Я влаштую вам найкраще у світі чаювання, хлопці.
Що таке?
Чого він прийшов у капцях?
Син влаштовує чаювання для друзів, і я йому допоможу.
А сам він не може?
-Ні. -Ти будеш потрібна для чаювання тут.
На засіданні правління.
Якому засіданні?
Едварде, ти забуваєш, що одружений з найкращою господинею Нової Англії.
Я можу влаштувати два чаювання з заплющеними очима і зв'язаною рукою.
Це необов'язково.
Може, Емілі допоможе.
Боюся, що ні.
Вона з учора не виходить з кімнати.
Відколи опублікували вірш.
Ніхто її не бачив.
Мабуть, їй дуже соромно.
Я вчора її бачив.
Справді? Де?
Хоча, якщо подумати, не бачив.
Це було дивно.
Останнім часом вона це робить все частіше.
Ховається, як божевільна, на горищі.
Мене це непокоїть. Надіюся, це минеться.
Дікінсон
Люблю агонію
Тату.
Яке засідання правління?
Збираються інвестори «Спрінґфілд Ріпаблікен» та її філій,
у число яких ми входимо.
Ти вклав наші гроші в газету того чоловіка?
Саме так. Залишки грошей Ньюманів.
Я вирішив інвестувати в містера Боулза.
-Але, тату, він... -Зізнаюся,
спочатку я був настроєний скептично, але він мене переконав.
Газетний бізнес тільки ростиме.
За друкованим словом майбутнє.
Тату, я не розумію.
Тобто...
як ти міг дати грошей чоловікові, який надрукував вірш Емілі?
Я думав, ти цілковито проти цього.
Він збирається надрукувати ще кілька.
Часи змінюються, правда?
Крім того, якби я висловився проти,
інвестувати було б складніше.
Отже, йдеться тільки про гроші?
Зрозумів.
Це всі твої принципи.
Не говори так зі мною.
Треба було спершу порадитися зі мною.
Радитися з тобою?
Так.
Я твій бізнес-партнер.
А ти все вирішуєш без мене!
Вважаєш мене дитиною.
Ти і є дитина. Поглянь на себе.
Майже полудень, а ти й досі в халаті.
Я був зайнятий, не мав часу переодягатись.
Зайнятий тим, що панікував через чаювання з друзями.
Це одна з багатьох сторін твого життя, яких ти геть не контролюєш.
Я думав, що ти зробив мене партнером, бо цінуєш мою думку.
Я зробив тебе партнером, бо ти мій син.
Якби не зробив, було б негарно.
Твоя думка мене не цікавить,
особливо щодо інвестування.
Щоб ти знав, я теж інвестую.
У добрі речі, які змінять світ.
У які саме? У підробну картину?
Ти думав, я про це не дізнаюся?
Та й узагалі, я стільки тобі дав,
стільки можливостей підніс на блюдечку,
і що ти зробив? Чого ти досяг?
Нічого.
Невдача за невдачею.
-Я... -Кажи про Емілі що хочеш,
але вона хоча б пише вірші.
Заходьте.
Доброго ранку, Дікінсони.
Я невчасно?
Ні. Я якраз розповідав Остіну про нашу спільну справу.
Так. Нові члени нашого правління.
Видатні керівники найбільшої щоденної газети Нової Англії.
Ми змінимо світ разом.
Поки він не зміниться сам.
Ось. Ви не повірите, Едді.
Можна звати вас Едді?
Це телеграма від містера Ґрілі з Нью-Йорка.
З Вірджинії надходять безумні новини.
Які новини? Що сталося?
Той божевільний Джон Браун, аболіціоніст,
напав на арсенал Гарперс-Феррі.
Джон Браун. Кровожерний тип з мисливським ножем,
що влаштував ґвалт у Канзасі?
Саме так.
Він вважає себе якимось біблійним пророком.
З таким обличчям і зачіскою він цілком може стати знаменитістю.
Ми про нього багато писали в газеті.
Розкажіть, що сталося.
Він зібрав загін різних покидьків
і напав на федеральний арсенал у Гарперс-Феррі.
Кажуть, він хоче розпалити великий бунт рабів на Півдні.
Боже мій, це безумство.
У нього вийшло?
Авжеж ні. Це був повний провал.
Більшість їх убили.
Інші, з Брауном включно, скоро будуть у тюрмі.
Брауна повісять за зраду, і я не здивуюся,
якщо це спровокує громадянську війну.
Ні. Не може бути.
Тверезі люди переважать.
Але ненадовго.
Країна на пороховій діжці, а це може стати сірником.
Боже, який жах.
Ваша правда, Едді. Це жах.
Але для нас він корисний.
Ви про що?
Війна газеті на користь, друже.
Війна газеті на користь.
Чутки вже ширяться.
Усіх співучасників Брауна викриють.
Він наробив безліч помилок.
Знайдуть усіх його спільників, усіх, хто це фінансував,
і ми продамо сотні газет, коли випливуть факти.
Тобто добре, що він такий невдаха.
Людина, що захищає свої переконання, не невдаха.
До побачення.
Ти не залишися на зустріч?
Ні. У мене є кращі справи,
ніж сидіти й думати, як нажитися на війні.
Так, у нього чаювання.
Де Емілі?
У себе в кімнаті.
Генрі. Слава богу, ти в безпеці.
Я не в безпеці.
Я думав, люди повстануть.
Думав, це початок абсолютно нового світу.
Усе повинно стати гірше, перш ніж стати краще.
Цю країну доведеться знищити, перш ніж зцілити.
Ми можемо щось зробити?
Я зроблю те, що повинен.
Поїду звідси.
З рідними.
Бетті мала рацію. Я наразив життя дочки на небезпеку.
І якщо нас знайдуть, то зроблять бозна-що.
Але...
куди ви поїдете?
Не можу вам сказати.
До побачення...
Містере Дікінсон.
Остіне.
Ми ще побачимося?
Навряд.
Як приємно, що ти приїхала.
Мері, це дрібниці.
Ми так давно не бачилися.
І я відчула, що це неправильно.
Так часто бачити Сема й так рідко – тебе.
Сема завжди бачать частіше.
Він любить бувати на людях.
Я волію сидіти вдома.
Так, я знаю.
Але, Мері, я за тобою скучила.
Справді?
Ми з тобою так дружили.
Пам'ятаєш те літо?
Те неймовірно спекотне літо в Дженіві,
коли ми з тобою щодня плавали в озері?
Так, того літа помер мій батько.
Це було того літа?
Я думала, наступного.
Того літа помер мій батько.
Ні, твій батько помер через рік після мого.
Господи.
Яке в нас було щасливе дитинство.
Так, було важко.
Попався, Семе.
Але...
тепер я думаю, що то були найлегші роки мого життя.
Справді?
Тобі важко?
Ну, знаєш,
заміжжя, діти – це складно.
Сем-молодший дуже схожий на батька.
Справді?
Як саме?
Забагато енергії.
У вас з Остіном досі немає дітей?
Мабуть, так набагато легше,
зважаючи на твою активність у товаристві.
Про твої салони так цікаво читати.
Твій дім має таку елегантну назву.
«Еверґрінз».
Він став центром уваги.
Так.
Авжеж, це великою мірою завдяки Сему.
Він так добре про нас пише.
Він такий великодушний.
Аякже.
Знаючи Сема, він за це щось отримує взамін.
Взамін?
Так.
Мабуть, зацікавився якоюсь жінкою з Амгерста.
Я...
Але я рада, що він використав свій вплив, щоб допомогти тобі.
Я завжди тебе любила, Сьюзі.
Ти була доброю подругою.
Ми напилися й поїхали на санях у Нортгемптон і назад. Гей!
-А потім Шип вирубився на подвір'ї. -Саме так.
Найкращий день мого життя, а я його майже не пам'ятаю.
У коледжі було круто. Амгерст назавжди!
Веселе було життя.
Джентльмени, чай подано.
Я знаю, що Джордж п'є з вершками й цукром.
Шиплі – без вершків, але з медом.
Арчибальд – з молоком і без цукру.
Сильвестр – з цукром і без молока.
Мій Остін любить чорний, мов ніч.
А Тошіякі – зелений, на згадку про дім.
Місіс Ді, цього місяця я намагаюся відмовитися від кофеїну.
Я вип'ю гарячої води з лимоном.
Подивіться в чашку, містере Тошіякі.
Думаю, вам сподобається.
Гаряча вода з лимоном.
Як ви знали?
Зараз принесу коржики.
Остіне.
Добре, що ти це організував.
Не пам'ятаю, коли ми збиралися востаннє.
Навіть Шиплі тут.
Так. Шиплі знімає кімнату в моїх батьків.
Учора я переїхав.
Але почув про зустріч і повернувся.
Шип заручений з Лавінією.
-Що? -Що? Ти жартуєш.
-Ні. -Поздоровляю.
Заручини скасовано.
Мені не щастить з жінками.
Ну...
Добре, що ми всі зібралися.
Я за вами скучив.
Усі тут.
Ні. Не всі. Чекаємо Фрейзера.
Що, Фрейзера?
-Буде Фрейзер Стернз? -Так.
-Я думав, він у Вест-Пойнті. -Так.
Але в нього канікули, і я зустрів його в опері.
-В опері! -Так, і запросив його.
Побачивши Фрейзера, я вирішив організувати зустріч.
-Фрейзер – хороший хлопець. -Хочу його побачити.
Чудово зібрати всю компанію, так?
Так.
І якщо почнеться війна, ми принаймні дружимо.
Не псуй нам настрій, брате.
Ти про ситуацію в Гарперс-Феррі?
Так. Про Джона Брауна.
Джон Браун – жахлива людина.
Ці Джони Брауни хочуть усе спалити.
Може, вони мають рацію.
А якщо не мають, уже пізно їх зупиняти.
Дікінсон, ти поводишся як боягуз.
Опитування показують, що війни не хоче ніхто, і це правда.
Так. І до речі,
я більше не роблю передбачень,
але закладаюся, що все буде гаразд.
Мабуть, але якщо ні?
Якщо все спочатку було негаразд?
І має стати гірше, перед тим як стане краще?
Хлопці, є ідея.
-А якщо робити це щотижня? -Що саме?
Збиратися й говорити про політику.
Не просто спілкуватися, але й аналізувати політичну ситуацію.
А хтось вестиме протокол?
Запише все це,
а інші люди приєднаються до нашої дискусії.
Можна рекламувати...
фартухи.
Сині фартухи.
Свіжі гарячі коржики з варенням для всіх.
Ви не розумієте: якщо почнеться війна, нам доведеться воювати.
Ми вже не діти, що граються в солдатиків.
Загинуть тисячі людей, справжніх людей.
Людей, схожих на нас.
А наше покоління опиниться на передовій.
Як сказав Авраам Лінкольн на конвенції:
«Дім поділений не втримається».
Це дурниці.
Мамо?
Якщо я можу влаштувати два ідеальні чаювання,
то ми, американці, зможемо не розвалити країну.
Мені цікаво,
як ви збираєтесь висвітлювати події в Гарперс-Феррі?
Головне – хвалити наміри Джона Брауна, а не його дії.
Треба зберегти підтримку аболіціоністів,
але й не втратити поміркованих і в деяких випадках
прихильних до Півдня читачів.
З такої стратегією «Ріпаблікен» стане найбільшою газетою...
Нічого. Я приберу.
Цікаво, чи довго у нас ще буде одна країна.
Може, незабаром буде дві країни.
У такому разі треба випускати газету в обох.
Під час інформаційного буму головне – не розгубити читачів.
Треба, щоб газету читало якомога більше людей.
Це економія уваги.
Зачини за собою двері, мати.
Ми обговорюємо державні справи.
Так, Едварде.
Але, на мою думку...
може, війн не було б, якби чоловіки були краще виховані.
Містер Шиплі.
-Вітаю. -Вітаю, місіс Ді.
Коржики були супер.
Дякую за ці слова.
Я сьогодні так важко працювала.
Організувала два бездоганні чаювання,
а ніхто навіть не помітив.
Стоп, стоп.
Жартуєте? Я помітив.
Ви богиня домашнього вогнища, місіс Ді.
Чесно.
Ви втілення ідеалів жіночості.
Дуже приємно.
-Дякую. -Я хочу таку дружину, як ви.
Тому я й хочу помиритися з Лавінією.
Хто, як не дочка, буде схожа на матір?
Я думала, ви розірвали заручини.
Якщо насувається громадянська війна, я хочу, щоб мене хтось чекав.
Дякую, містере Шиплі.
Лавініє? Треба поговорити.
Шипе, чому не стукаєш?
Країна на порозі війни,
і я не хочу, щоб ми сварилися.
Ти про що?
Нам треба помиритися, Вінні.
Ти ідеальна дружина для мене, і я це знаю.
Виходь за мене заміж.
Шипе, ми розійшлися, бо ти не приймаєш мене такою, яка я є.
То я надто сексуальна, то надто розумна.
Ти не полюбиш справжню Лавінію.
Полюблю. Тобто люблю, Вінні.
Як мені це довести?
Як мені довести, що я нізащо тебе не покину?
Є ідея.
Спробуй мого батога.
Що?
Якого біса?
Так.
Мені було прикро чути, що ти захворіла.
Тобі вже краще?
Захворіла?
Ясно. Так Сем усім каже.
То ти не хворіла?
Фізично – ні.
А...
Що тоді?
Знаєш...
Цього року в нас мала народитися дівчинка.
Але...
вона померла.
Усередині мене.
Боже, Мері.
Мені так шкода.
Я... Я просто...
втратила її.
Те саме...
Те саме сталося зі мною.
О, як мені жаль.
І я намагалася...
Я намагалася відігнати від себе цей біль.
Не треба його відганяти.
Відчувати біль – це нормально.
Мабуть, це Фрейзер.
Фрейзер Стернз.
-Як я хочу його побачити. -Ми готові.
Фре...
Емілі. Це ти.
Ти чекав когось іншого?
Так, але я радий тебе бачити.
-Заходь. -Дякую.
Я візьму.
З тобою все гаразд?
Я не знаю.
Хлопці п'ють чай.
Хочеш приєднатися?
Так.
Тому й прийшла.
Мені треба побути серед людей.
Добре.
Може й ні. Точно не знаю. Я просто...
-Емілі. -Привіт, Джордже.
Ви пам'ятаєте мою сестру Емілі.
Що робите?
Та нічого.
Обговорюємо новини.
Який безумний сьогодні день.
У моїй голові коїться ще більше безумство.
Ніби там тріщина, ніби мій мозок розколовся.
З вами таке бувало?
Цього тижня – ні.
Не зважайте на мене.
Я просто подивлюся на вогонь.
Може, треба припинити розмови про політику.
Я не хочу весь вечір думати про те,
як на війні загинуть усі мої друзі.
Чоловік, який помре завтра
Боїться пташки
Бо її спів Заносить сокиру над його головою
Я відчиню.
З нею весело.
Привіт. Ти Емілі, так?
Ти... Ніхто.
Ні. Я...
Фрейзер! Привіт!
Ось і ти.
Ти приїхав.
Емілі, це Фрейзер Стернз, мій однокурсник.
-Пам'ятаєш його? -Так.
Здається, ми кілька разів бачилися.
Це Ніхто. Він Ніхто.
Ти... Ти Ніхто.
Емілі, не грубіянь.
Сестра іноді буває дивна. Не ображайся.
Не страшно. Я пам'ятаю.
О боже.
Ти загинеш.
Емілі, перестань.
Ні, Остіне, він загине. Я це бачила!
Хіба ти не пам'ятаєш? Поле?
Вибух, бій, куля, яка збила тебе, як птаха.
Це вже занадто.
Їдь звідси. Рятуйся!
-Їдь... -Емілі, годі.
Хлопці у вітальні.
Іди попий чаю, поки я розберуся з сестрою.
Добре. Дякую.
Ем.
Боже мій. Сью.
То це правда. Це все правда.
Емілі, що сталося? Не можна так поводитися.
Я надіялася, що збожеволіла, але все, що я вчора бачила,
-що відчула... -Про що ти?
Остіне, я мушу тобі щось сказати. Щось жахливе.
Що?
Сью зрадила тобі з Семом.
Я їх бачила тут.
Мені прикро.
Ти чув, що я сказала?
-Сью тобі невірна. -Я вже знаю.
Знаєш?
Так.
Уже кілька тижнів.
Ну, чудово.
Мабуть, тоді ти знаєш про все.
Ти знаєш про Сема.
Знаєш про дитину.
Яку дитину?
Емілі.
Яку дитину?
Я не можу сказати.
Ні, можеш.
Ти вже сказала.
Емілі! Яку дитину?
Вашу зі Сью.
Сью народила дитину?
Ні. Не народила.
Коли?
На вашому весіллі. Вона була вагітна, але стався викидень.
Остіне, мені так жаль. Мені треба було мовчати.
Ти можеш... Можеш щось сказати?
Остіне?
Скажи щось. Остіне!
О боже.
Тато мав рацію.
Я невдаха. Повний невдаха.
-Я смішний. -Ні, неправда.
Правда, Емілі.
Так.
Ти не розумієш.
У мене нічого не виходить.
Я псую все, за що не візьмуся.
Я так хотів знайти сенс у житті.
Знайти те...
що змусить Сью покохати мене.
Але все, що я роблю, не має значення.
Я смішний, Емілі.
Шахрай...
з порожнечею всередині, якої вже ніщо не заповнить.
Люблю агонію Бо в ній усе насправді
Конвульсії не підробити
Так само, як і жах
Очі, що побачили смерть
Абсолютно щирі
Краплі поту на чолі
Що виступили від страждання
Остіне.
Ти не шахрай.
Чеснішого за тебе я не знаю.
У тобі стільки любові. Ти нею ділишся з усіма.
Ніхто з нас без неї не виживе...
перш за все я.
Ти говориш щиро?
Хіба я не завжди так говорю?
Вибач за мою поведінку.
-Я не хотіла тебе лякати. -Нічого.
Я вчуся на військового. Я мушу бути сильним.
До речі, мені сподобався твій вірш.
Що?
Твій вірш.
У газеті.
А, так. Дякую.
Як на мене, він чудовий.
Маєш іще?
Я б з радістю прочитав.
Мала.
Але всі віддала видавцеві.
Величезна помилка.
Чому? Не хочеш публікуватися?
В душі хочу.
Чи хотіла.
А водночас вважаю, що слава мені не на користь.
Що вона може бути небезпечна.
Чому?
Як це пояснити?
Якщо мені судилося прославитися Я від цього не втечу
То забери свої вірші назад.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк