Вставай, Емілі.
Ні.
-Так. Вставай, Емілі. -Не чіпай мене.
Це піде тобі на користь.
Я ненавиджу своє життя й хочу померти.
Саме тому нам потрібен день у спа.
Не забудьте рушники, інакше доведеться за них платити.
Це смішно.
Ти знову потратиш гроші на якісь відьмацькі експерименти.
Ми й так змарнували цілий капітал на оперу.
Емілі хвора. Насилу встає з ліжка.
Ану ж у неї кір? Чи, ще гірше, духовний кір?
Що це в біса таке?
Не знаю і знати не хочу.
Не турбуйся. Після сьогоднішнього Емілі одужає.
Бачиш? Тітка Лавінія гарантує.
-Якщо ми говоримо про чакри... -Не говоримо.
Вона стане краща, ніж була. Рівна, мов нова залізниця.
Не пояснюй мені зрозумілими словами.
Сью.
Ти їдеш з нами?
Я читала книжку про етикет.
Мабуть, цікавенна.
І там написано: якщо свекруха запрошує тебе на води,
запрошення треба прийняти.
-Саме так, треба. -Слава богу.
Я мушу поговорити з тобою.
-Ми зможемо побути наодинці? -Авжеж.
Добре.
Але, Емілі, я б хотіла розслабитися.
Заспокоїтися, позбутися стресу.
Я тебе не бачила після опери, нам треба поговорити.
У вас є все, що треба?
Настоянки? Ефірні олії? Свіжий погляд?
-У мене тільки поганий настрій. -Емілі.
Чорт! Зараза! Сволота!
-Що? -Що таке?
-Що сталося? -Я загубила найсильніший кристал.
-Де ти його бачила востаннє? -На вівтарі.
Який він?
Це обсидіан.
Я захищаюся від негативної енергії.
Як я втомився. Господи.
Тату, відійди зі своєю негативною енергією.
Нічого, у мене є ще один кристал.
Увага, вирушаємо.
До побачення.
-Ми не можемо це собі дозволити. -Едварде, дочка хвора.
Тільки це дасть надію на одужання.
Для її здоров'я не жаль грошей.
Це точно грязі?
Дікінсон
Вічність відбувається зараз
Гідротерапія, або водолікування, –
це практика лікування захворювань
різних частин тіла за допомогою занурення їх у воду.
Сью!
Емілі, слухай тітку Лавінію.
Вона об'їздила цілий світ і знає містичні таємниці.
Знаю, дівчата.
Ви робите те, що робили в усіх стародавніх цивілізаціях.
У Єгипті, Греції, Римі.
Це називають «альтернативна медицина»,
але я рада будь-якій альтернативі, якщо вона допомагає.
Я згодна.
Авжеж, лікарі будуть проти, але що вони знають?
Дуже мало.
Запам'ятайте: як закінчите водолікування,
ви більше не будете хворими жінками,
що страждають на меланхолію.
А якщо це мій імідж?
Емілі, годі.
Ми приїхали заради тебе, пам'ятаєш? Це в тебе проблеми.
Ні, сестро, у нас у всіх проблеми. На клітинному рівні.
Боже мій. Яка тут спека.
Але йти ще не можна. Процедура дорога.
Піддайся спеці. Пливи за течією.
Хай вода тебе вилікує.
Зупинить витік енергії.
А якщо не зупинить?
Люба Вінні.
Витік енергії може викликати що завгодно – від нездорових стосунків
до бажання їсти смачну їжу.
Добре.
Сью.
Що?
Ходімо поговоримо.
Ми ж повинні розслаблятися.
Розслабимося за розмовою.
Чомусь думаю, що ти розслабитись не даси.
-Ходімо. -Пам'ятайте, вода – це ліки.
І правда захищає.
Мені вже набагато краще.
Куди це ти? Оплачено ще 17 хвилин.
Я думала піти до цілительки.
Я чула про неї чудові відгуки. Вона використовує енергію місяця.
Точно. Я це люблю.
Я довго планувала, чим ми тут займемося, але гаразд.
Роби те, що хочеш.
Добре, побачимося біля басейну.
Жахлива енергія.
Наступна група!
Отже, я все зіпсувала.
Не варто було писати листа його дружині.
І не варто було сидіти в його ложі в опері.
Тепер Сем ніколи не надрукує мій вірш. Усе скінчено.
Емілі, авжеж він його надрукує.
Він надрукує все, що ти напишеш.
Він усім про це казав.
Знаю, але я все зіпсувала.
Він мене зненавидів.
Не вірю. Ти помиляєшся.
Сем точно надрукує твій вірш.
Сью, минуло кілька тижнів.
Я щодня дивлюся газети – і нічого. Нема вірша.
Якщо він вважає мене цікавою новою поетесою, то чого чекає?
Отже, не вважає.
Вийшовши з театру, він, мабуть, викинув мій вірш у смітник.
Переверніться.
Емілі, непокоїтися – це нормально.
Це великий крок для тебе і твоєї кар'єри.
Ти стаєш відомою і хвилюєшся.
Але це добре.
Ти вмієш давати раду емоціям.
Ти про них пишеш.
Перетворюєш на мистецтво.
Але я більше не вірю в себе.
Як це?
Я раніше відчувала впевненість, силу. А тепер – ні.
Відколи зустрілася з ним. Вибач, Сью, але це ти винна.
Я винна?
Так, бо ти мене в це втягла.
Познайомила мене з ним,
вбила мені в голову думки про славу.
А щойно я дала йому вірш, то все втратила.
Моє натхнення вичерпане.
Раніше мене все надихало,
а тепер для мене важливий тільки він.
Що він думає, що відчуває. Він ніби вселився у мене.
Я можу думати тільки про нього.
Мене раніше багато що цікавило,
а тепер – тільки він.
-Ого. -Що?
Тут багато всякого.
Тобто? Де?
Ваш мозок ніби палає.
Це правда.
Можеш щось сказати? Бо божеволію.
Емілі, розслабся.
Тобі не треба нічого робити.
Дихай глибше.
Обіцяю, все буде гаразд.
Сем опублікує твій вірш. Довірся йому.
Наступні!
Добре.
Наступна група!
За допомогою божої любові й води ми можемо зцілитися.
-Що з нею? -У неї пароксизм.
Він дуже добре очищує.
Якщо пощастить, ми теж його відчуємо.
Треба тільки стиснути нижню частину тіла.
Видихніть усе, що вас непокоїть.
Зосередьтеся, дівчата.
Живіть теперішнім, а не минулим.
І не майбутнім.
Вічність відбувається зараз...
Що сталося? Ти якась засмучена.
Усе гаразд.
«Гаразд» – це не слово Емілі. Ти не кажеш: «Усе гаразд».
Ти б сказала: «Вчора я була на сьомому небі», – чи щось подібне.
Розкажи, що сталося.
Нічого. Нічого не сталося.
Просто один чоловік руйнує моє життя.
-Та ну. -Так, і це паскудно.
Я думала, ти вища за це.
Чому ти так думала?
Емілі, ти ніколи ні від кого не залежала.
Ти відмовила чоловікам, які освідчилися тобі, це так сміливо.
Іноді я шкодую, що не погодилася.
Може, якби я вийшла заміж і народила, жити було б простіше.
Більшого безумства я від тебе не чула.
Тобі треба зцілитися, бо в тебе зараз негативна аура,
а тобі потрібен позитив.
Ти маєш бути сильна.
Емілі?
Так?
Ти мій кумир.
Мабуть, тобі самій важко.
До цього звикаєш.
Отже, тобі потрібна допомога у написанні заповіту, бо чоловік...
Так, я хочу, щоб Біллі отримав усе.
Так, питання з бенефіціаром вирішене.
А кого ти хочеш призначити розпорядником?
Це людина, якій ти довіряєш і яка виконає твої бажання...
коли тебе не стане.
Я довіряю тобі.
Смішно, про які дрібниці я переживала рік тому.
Знаю, тоді ми були дітьми.
Тепер нам далеко за 20.
Я пишу заповіт.
Це важко.
Бути дорослим важко.
І якщо з тобою, боронь боже, щось станеться
до того, як малий Вільям досягне повноліття...
Я знаю, ти не отримав того, що хотів,
але... я завжди відчувала, що з тебе вийде чудовий батько.
Я хочу, щоб ти наглянув за ним.
Джейн, для мене це честь.
Гаразд.
Прочитай начерк.
Може, захочеш щось додати в остаточний текст.
Хочеш його потримати?
А можна?
Привіт, Біллі.
Гей.
Хочеш подивитись у вікно?
Бачиш маминих коней?
Знаєш, як говорить конячка?
Так.
Мене все влаштовує.
Чудово.
Я впишу деталі й завірю,
тоді все буде готово.
-Бери. -Іди сюди, Біллі.
Отак.
-Лягай. -Бувай, Біллі.
Я тебе проведу.
Остіне?
Ми обрали свою долю.
І, думаю, обрали правильно.
Авжеж.
Дякую, що повернула мене до тями.
Я не хотів...
-Ти хотів мене провести. -Так.
Тату!
Чого це ви прийшли?
Мама принесла Дікінсонам сукню.
Побудемо з татом?
Ні, нам треба додому.
Ти прийдеш на вечерю?
Іди назбирай гарних польових квітів.
Для мами. Іди.
Мені далі готувати тільки на двох чи...
Треба випустити новий номер.
Підписників стає більше. Треба вкластися в строки.
Це стало надто серйозно, Генрі. Ти щодня отримуєш погрози.
Я називаю їх «чемні листи з Півдня».
Це вже не жарти.
Через тебе життя дочки в небезпеці.
Її життя й так у небезпеці. Якщо не боротися, нічого не зміниться.
Повір мені.
Емілі Дікінсон?
Джордж?
Боже мій. Що ти тут робиш?
Прийшов у лазню.
Почув про неї під час подорожі.
У дорозі можна зустріти різних людей.
Який я радий тебе бачити.
Як у тебе справи?
У мене...
Вибач. А чому ти на Східному узбережжі?
Подорож на Захід пройшла не за планом.
Ти не знайшов золота?
-Я не доїхав до Каліфорнії. -О ні.
Орегонський шлях складний.
На переправах треба було конопатити фургон і пускати його вплав.
Ми їхали повільно, їжі було мало,
а якщо довго полювати на одному місці, дичина зникає.
-Це важко. -Так.
Але, як не дивно, було цікаво.
А як там твоя дружина?
Еллен?
Так, Еллен Мандевілл Ґраут з принстонських Ґраутів.
На жаль, вона підхопила дизентерію.
Який жах. Вона померла чи...
-Ні. -Добре.
З нею все гаразд, але це було огидно.
Дизентерія – це важко.
Нам довелося розійтися.
Але годі про мене. Розкажи про себе.
Я хочу почути про пригоди Емілі Дікінсон.
Розповідати майже нічого.
Та ну. Як твоя поезія? Я за нею скучив.
«Спраглий оцінить воду. А землю – той, хто до неї пливе».
Ти запам'ятав цей вірш.
Авжеж. Ця лазня про нього нагадала.
Я часто згадую твої вірші. Вони справили на мене враження.
Знаєш, а мене надрукують.
Що? Це чудово.
Тобто мене мають надрукувати.
Мій вірш уже давно у редактора,
він обіцяє його надрукувати, але поки що не надрукував.
Він ненормальний.
Якби в мене був твій вірш,
я зразу б надрукував його на першій сторінці.
Ти повернувся назавжди?
Точно не знаю.
Я намагаюся нічого не планувати.
Ітиму туди, куди веде дорога. Життя – це подорож.
Авжеж.
Але я б з радістю навідав тебе й Остіна, поки я тут.
Може, даси мені почитати нові вірші.
Я за ними скучив.
Було б добре.
Чи, може, прочитаю їх у газеті.
Авжеж. Так.
Чудово. Піду помочу ноги в холодній воді.
Ця лазня допомогла мені знайти свою правду.
Джордж.
Так?
Я розумію, що ми розсталися некрасиво.
І я не подякувала тобі за те, що ти в мене повірив.
Я завжди віритиму.
Емілі!
Осьде ти. Ти пропустила розтирання.
Мамо, що зі шкірою?
Знаю. Дуже пече.
Де всі?
Лежать на гарячому вугіллі.
Я подумала, що не витримаю цього,
і вирішила зайнятися з тобою чимось спокійнішим.
Наприклад?
Тут є процедура, яка зветься «народження з кокона».
Люблю кокони.
О боже.
Як холодно.
Чому простирадла такі холодні?
Мені так добре.
Ти ніби знов у мене в утробі.
Пам'ятаєш, як ти була у мене в утробі?
Не дуже, мамо.
Я в коконі.
Мені зручно, і я вийду з нього іншою людиною.
Я вийду іншою людиною.
-Усе буде інакше. -Мамо?
Тобі тепло?
Не розумію. Щойно простирадла були крижані. Чому так гаряче?
Я теж це відчуваю.
Випусти мене.
-Що? -Випусти мене.
Мамо, я не можу. Чекай, поки нас розгорнуть.
Мені треба вибратися.
Розмотайте нас!
-Витягніть нас! -Мамо, все гаразд.
-Усе буде добре. -Боже, Емілі.
-Емілі, я не можу дихати. -Мамо.
-Емілі, навчи дихати. -Так.
Ну... Допоможіть. Хто-небудь!
-Агов! -Допоможіть. Ми помремо.
О боже.
-Що ти робиш? -Я не можу вилізти.
Отак.
Жахливе місце.
Тітка Лавінія.
Емілі? Що таке?
Здається, я закохалася.
Закохалася?
Я думаю тільки про нього.
Це як інфекція, як хвороба.
Що це може бути? Точно кохання.
Хто ця людина?
Яка різниця, ти не схвалиш.
Ну...
хто б він не був...
він не має права гратися з твоїми почуттями.
Той, хто тебе кохає,
хто тебе гідний, не повинен псувати тобі життя.
Кохання не таке.
Наш з батьком шлюб зовсім не ідеальний.
Але навіть якщо він мене розлютить так,
що я хочу насмітити в його кабінеті,
я знаю, що він бажає мені добра.
Я знаю, що він сидітиме біля мого ліжка, якщо треба.
Піклуватиметься про мене.
Ти можеш так сказати про цю людину?
Я завжди тиснула, щоб ти виходила заміж,
але ти не заслуговуєш бути нещасною.
Я народила тебе не для цього.
Не для цього.
Мамо.
Ніщо тут не вилікувало мене так, як твої слова.
Я майже зцілилася.
Поки що це найкраще, що ми можемо зробити.
Остання процедура!
-Ходімо на останню процедуру. -А треба?
Ми ж за неї заплатили.
Хтозна, може, буде приємно.
Маю сказати...
Мені стало краще.
Мені теж.
Може, сьогодні ти зможеш писати.
Може й зможу.
Я вболіваю за тебе.
До зустрічі, сусідко.
Вічність відбувається зараз –
Час той самий
Крім нескінченності
І розташування дому –
Кажу вам, Дікінсон, це правильно.
Сподіваюся, що так.
Емілі. Ви сяєте здоров'ям.
Що вас сюди привело?
Я переконую вашого батька сісти в експрес Сема Боулза.
Я інвестую в його газету.
Не просто в газету, друже. В імперію.
Надіюся, ця інвестиція буде більш вдала.
Це друковане слово. Воно точно не провалиться.
Вип'ємо у мене в кабінеті.
-Я зараз. -Чудово.
Емілі.
Радий вас бачити.
Невже?
Так. У вас чудовий вигляд.
Нарешті я перестала переживати через вірш.
Про що ви?
Про мій вірш.
Очевидно, ви його не опублікуєте, і я змирилася.
У мене для вас новини.
Що?
Ваш вірш на першій сторінці газети.
Завтра.
Емілі, ви мене чули?
Ви...
Ви його надрукуєте?
Так. Авжеж надрукую.
Я чекав сприятливої миті. І вона нарешті настала.
Зараз. Повірте мені.
Чекайте тут.
Я зараз прийду.
Хочу вам дати всі мої вірші.
-Усі? -Так, усі.
Усі, що написала.
Візьміть.
Вони ваші.
Ого.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк