Stå opp, Emily.
Nei.
-Stå opp, Emily. -Ikke tving meg til å dra.
Dette blir bra for deg.
Jeg hater livet mitt og jeg vil dø.
Derfor trenger vi en spadag.
Husk å ta med håndklær, ellers må vi betale.
Dette er latterlig.
Du skal bruke mer penger på eksperimentell voodoo
etter vi kastet bort en formue på operaen.
Emily er syk. Hun kom seg knapt ut av senga.
Hva om hun har meslinger eller åndelige meslinger?
-Hva pokker er det? -Jeg vet ikke, og vil ikke vite det.
Slapp av. Emily blir bra igjen etter i dag.
Tante Lavinia bruker dette.
-Snakker vi om chakra... -Vi gjør ikke det.
Hun blir bedre enn før. Bedre tilpasset enn en nybygd jernbane.
Ikke våg å bruke ord som jeg kan forstå.
Sue.
Blir du med oss?
Jeg har lest en bok om etikette.
Høres spennende ut.
Det står at om svigermor inviterer til vannkur,
må du takke ja.
-Det må du. -Takk, Gud.
Jeg må snakke med deg.
-Kan vi få være alene? -Klart det.
Ok.
Emily, jeg håper på en avslappende dag.
En sjanse til å stresse ned.
Jeg har ikke sett deg siden operaen. Vi må prate.
Har alle alt de trenger?
Tinkturer? Essensielle oljer? Et nytt perspektiv?
-Jeg har med dårlig holdning. -Emily.
Pokker! Søren!
-Hva? -Hva er det?
-Jeg finner ikke krystallen min.
-Hvor så du den sist? -På skrinet mitt.
Hvordan ser den ut?
Det er en obsidian. Jeg prøver å beskytte meg selv mot negativ energi.
Jeg er sliten. Gud.
Hold den negative energien unna.
Det går bra, jeg har en ekstra.
Kom igjen, alle sammen.
Ha det.
-Vi har ikke råd til dette. -Datteren din er syk.
Dette er det eneste stedet hun kan bli frisk.
Velvære har ingen pris.
Er dette gjørme?
FOR EVIG BESTÅR AV FLERE NU
Hydroterapi, eller vannkuren,
kan best beskrives som behandling av lidelser
ved å senke kroppen ned i vann.
Sue!
Emily. Hør på din tante Lavinia.
Hun har reist over hele verden og har mystiske hemmeligheter.
Ja, det har jeg.
Dere skal være med på noe som ble brukt i de gamle sivilisasjonene.
Egypt, Hellas, Roma.
Folk kaller det "alternativt",
men jeg er åpen for det, så lenge det fungerer.
Jeg er enig.
Legene støtter det kanskje ikke, men hva vet vel de?
Veldig lite.
Når vannkuren er over,
er dere ikke lenger de samme syke,
melankolske kvinnene dere er nå.
Hva om det er greia mi?
Emily, det holder.
Vi er her for deg. Det er du som har problemer.
Nei, søster, vi har alle problemer, og de ligger i vevet.
Herregud. Det er så varmt.
Vi kan ikke dra. Dette er dyrt.
La varmen omringe dere. Følg strømmen.
La vannet helbrede dere.
Ikke la energigrensene lekke.
Hva skjer da?
Min søte Vinnie.
Energilekkasjer kan føre til alt fra usunne forhold
til en trang om å spise mat som smaker godt.
Bra.
Sue.
Hva?
Vi sniker oss ut for å prate.
-Vi skal jo slappe av. -Vi kan slappe av mens vi snakker.
Jeg tror ikke du lar meg gjøre det.
-Kom. -Husk at vann er medisin.
Og sannheten beskytter.
Jeg føler meg mye bedre, så...
Hvor skal dere? Vi har betalt for 17 minutter til.
Jeg tenkte vi kunne prøve kroppshealeren?
Jeg har hørt mye bra om henne. Hun er veldig måneorientert.
Nettopp. Stor fan av det.
Jeg har lagt opp et stramt tidsskjema, men greit.
Bare gjør det.
Bra, vi treffes ved bassenget.
Så dårlig energi.
Neste økt?
Poenget er at jeg ødela alt.
Jeg burde aldri skrevet brevet til kona.
Jeg burde ikke ha sittet i boksen hans på operaen.
Sam kommer ikke til å publisere diktet. Han er ferdig med meg.
Selvfølgelig vil han publisere det.
Han vil publisere alt du skriver.
Han har sagt det til alle.
Jeg vet det, men jeg rotet det til.
Nå hater han meg.
Det tror jeg ikke. Du misforstår.
Sam publiserer deg garantert.
Sue, det har gått mange uker.
Jeg sjekker avisen hver dag. Ingen dikt.
Hvis han synes at jeg er spennende, hva venter han på?
Han gjør ikke det.
Etter operaen kastet han sikkert diktet i søpla.
Snu.
Det er naturlig at du føler denne angsten.
Det er et stort skritt for deg og karrieren.
Du blottlegger deg selv, og det skaper mange følelser.
Men det er bra.
Du, av alle, vet hva du skal gjøre med følelser.
Få dem på papiret, skriv om dem.
-Forvandle dem til kunst. -Jeg har mistet troen på meg selv.
Hva?
Før hadde jeg selvtillit. Makt. Ikke nå lenger.
Ikke etter jeg møtte ham. Dette er din feil.
Min feil?
Ja, du presset meg til dette.
Du introduserte meg,
du fylte hodet mitt med tanker om berømmelse.
Da jeg ga ham diktet mitt, mistet jeg alt.
Strømmen jeg hadde, ble avstengt.
Før ble jeg inspirert av alt.
Plutselig var det bare han som betød noe.
Hva han tenkte og følte. Han invaderte meg.
Jeg tenker bare på ham.
Før hadde jeg en indre driv,
nå kommer alt fra ham.
-Jøss. -Hva?
Der borte er det mye på gang.
Hva mener du? Hvor?
Hjernen din er i fyr og flamme.
Det rimer.
Kan du si noe? Jeg går fra vettet her.
Emily, slapp av.
Du trenger ikke å gjøre noe.
Slapp av, pust ut.
Alt ordner seg, jeg lover.
Sam publiserer diktet ditt. Du må bare stole på ham.
Neste!
Greit.
Neste økt!
Vi kan helbrede oss selv med kjærlighet og uavbrutt hydrering.
-Hva skjer med henne? -Hun har en paroksysme.
Det kan være en rensende opplevelse.
Er vi heldige, får vi også en.
Vi må knipe sammen vår nedre anatomi.
Pust ut alt som plager deg.
Sentrer dere selv, jenter.
Lev i nuet, ikke i fortiden.
Ikke i fremtiden. For evig handler om nuet.
For evig består av flere nu
Hva er det? Du virker lei deg.
Det går bra.
"Bra" er ikke et Emily-ord. Du sier aldri: "Det går bra."
Du sier: "Jeg mistet en verden forleden," eller noe sånt.
Si meg hva det er.
Det er ingenting.
Bare at en mann ødelegger livet mitt.
-Gi deg. -Ja, det suger.
Jeg trodde du var hevet over sånt.
Hvorfor trodde du det?
Kom igjen, du har alltid vært så uavhengig.
Du har takket nei til frierier, og det er så modig gjort.
Av og til skulle jeg ønske jeg hadde takket ja.
Kanskje livet hadde vært enklere om jeg var gift og med barn.
Det er det sprøeste jeg har hørt deg si.
Vannkuren må helbrede deg, for auraen din er negativ,
og den må være positiv.
Du må være sterk.
Emily?
Ja?
Du er helten min.
Det må være vanskelig alene.
Du venner deg til det.
Så du vil ha hjelp med testamentet nå som ektemannen din er...
Ja, jeg vil at alt skal gå til Billy.
Da har vi den begunstigede.
Hvem skal være testamentfullbyrder?
Det bør være en du stoler på at gjennomfører dine ønsker når du...
Du vet, utløper.
Jeg stoler på deg.
Det er rart å tenke på mine bekymringer i fjor.
Ja. Vi var barn.
Nå er vi midt i tjueårene.
Skriver et testamente.
-Det er seriøst. -Det er vanskelig å være voksen.
Om noe skjer med deg, Gud forby,
før William blir myndig...
Du har vel ikke fått alt du ville ha,
men jeg har alltid trodd at du blir en god far.
Jeg vil at du skal passe på ham.
Jane, det hadde vært en ære.
Greit.
Kan du se gjennom det?
Si ifra om du vil legge til noe.
Vil du holde ham?
Mener du det?
Hei, Billy.
Hei.
Vil du se hva som er der ute?
Ser du mammas hest?
Vet du hvilken lyd hesten lager?
Ja.
Alt ser bra ut.
Supert.
Jeg fyller inn detaljene og får det notarisert,
så er alt i orden.
-Her. -Kom hit, Billy.
Sånn, ja.
-Sånn, ja. -Ha det, Billy.
Jeg følger deg ut.
Austin?
Vi tok valgene våre, og jeg tror de var riktige.
Ja, selvfølgelig.
Takk for at du snakker meg til fornuft.
Jeg mente ikke å...
-Du skulle følge meg ut. -Ja.
Pappa!
Hva gjør dere her?
Mamma måtte levere en kjole til Dickinson.
Kan vi bli hos pappa?
Nei, vi må dra hjem.
Kommer du hjem til middag?
Kan ikke du plukke noen fine villblomster?
Til mamma. Gå.
-Skal jeg fortsette å lage mat for to? -Det kommer ut en ny utgave snart.
Antall abonnenter har økt. Vi er nære på.
Dette begynner å bli for stort. Du får dødstrusler hver dag.
Jeg kaller dem høflige brev fra sør.
Dette er ikke til å spøke med. Du setter vår datters liv i fare.
Livet hennes er i fare allerede, og det blir verre om vi ikke kjemper.
Stol på meg.
Emily Dickinson?
George?
Herregud. Hva gjør du her?
Jeg får inn en shvitz.
Jeg lærte det på reisene mine.
Man møter alle typer personer på reise.
Det er så fint å se deg.
-Hvordan har du hatt det? -Jo, jeg har...
Unnskyld. Hva gjør du på Østkysten?
Reisen i vest gikk ikke helt etter planen.
Så du fant ikke gull?
-Jeg nådde ikke California. -Å, nei.
Oregon-ruten er ikke enkel, ok?
Ved hver elv måtte vi tette vognen og flyte med den.
Reisen var krevende, rasjonene var små,
og om man jaktet for mye, ble det færre byttedyr.
-Det høres tøft ut. -Ja.
Men faktisk så var det gøy.
Hva med kona di?
Ellen?
Ja. Ellen Mandeville Grout fra Grout-familien i Princeton.
Hun fikk dessverre dysenteri.
Så forferdelig. Døde hun eller...
-Nei. -Ok.
Hun er ok, men det var ekkelt.
Dysenteri er krevende.
Vi trengte litt egentid.
Nok om meg. Fortell meg alt.
Jeg vil høre alt om Emily Dickinsons eventyr.
Det er ikke stort å fortelle.
Hvordan går det med skrivingen? Jeg savner å lese det.
"Vann, læres av tørste. Land, av forbigåtte hav."
Du husker det fortsatt.
Selvfølgelig. Dette minte meg på det.
Jeg husker alltid diktene dine. Linjene blir hos meg.
Jeg blir faktisk publisert.
Hva? Det er fantastisk.
Jeg skal bli publisert.
Redaktøren har hatt diktet lenge,
og han sier han skal gjøre det, men har ikke gjort det ennå.
Han høres gal ut.
Var det meg og jeg hadde diktet ditt? Det hadde stått på forsiden neste dag.
Er du tilbake for godt?
Jeg vet ikke.
Jeg vil ikke legge noen planer.
Man må ta det som det kommer. Livet er en reise.
Ja.
Jeg vil gjerne besøke deg og Austin.
Kanskje du kan vise meg noen nye dikt.
-Jeg savner å være ditt publikum. -Det hadde vært fint.
Eller så ser jeg dem i avisen.
Akkurat. Ja.
Bra. Jeg skal sette føttene i isvann.
Dette stedet har vekket min sannhet.
Du, George.
Ja?
Jeg vet at ting ikke gikk som planlagt.
Jeg har ikke sagt det før, men takk for at du har tro på meg.
Det vil jeg alltid ha.
Emily!
Der er du. Du gikk glipp av frotteringen.
Mamma, huden din.
Ja. Jeg er veldig rå.
Hvor er resten?
De ligger på varmt kull.
Det fristet ikke,
så jeg tenkte vi kunne gjøre noe roligere.
Som hva da?
Det er en behandling som heter "kokonggjenfødsel".
Jeg liker kokonger.
Gud.
Det er så kaldt.
Hvorfor er lakenene så kalde?
Jeg har det bra. Det er som du er tilbake i livmora mi.
Husker du da du lå i livmora mi?
Ikke så godt, mamma.
Jeg er i en kokong.
Jeg ligger her, og er ikke den samme når jeg kommer ut.
Jeg er ikke den samme.
-Alt blir annerledes. -Mamma?
Er du varm?
Lakenene var jo iskalde. Hvorfor er jeg så varm?
Jeg kjenner det også.
Få meg ut.
-Hva? -Få meg ut!
Jeg kan ikke. Vi må vente til de kommer.
Nei, jeg må ut.
Hjelp oss ut!
-Få oss ut! -Det går bra.
-Alt ordner seg. -Herregud.
-Jeg kan ikke puste. -Mamma.
-Lær meg å puste. -Ok.
Hjelp. Noen, hallo!
-Hallo! -Hjelp oss. Vi dør.
Gud. Ok.
-Hva gjør du? -Jeg kommer meg ikke ut.
Sånn.
Jeg hater dette stedet.
Tante Lavinia.
Emily? Hva er det?
Jeg tror jeg er forelsket.
Forelsket?
Noen har tatt helt over meg.
Jeg er infisert av ham.
Jeg vet ikke hva annet det kan være. Jeg er forelsket.
Hvem er det?
Du ville aldri godta ham uansett.
Vel...
...samme hvem det er,
så skal du ikke føle det sånn.
En som elsker deg,
en som er deg verdig, skal ikke gjøre deg syk.
Det er ikke kjærlighet.
Ekteskapet mitt med faren din er på langt nær perfekt.
Men selv når han gjør meg så sint at jeg kunne,
jeg vet ikke, støve ned kontoret hans,
vet jeg at han vil mitt beste.
Han ville sittet ved senga mi om jeg trengte ham.
Tatt vare på meg.
Kan du si det om denne personen?
Jeg har alltid presset deg når det gjelder giftermål,
men du fortjener ikke å føle deg syk.
Jeg brakte deg ikke til verden for det.
Jeg gjorde ikke det.
Mamma.
Det eneste her som har fått meg til å føle meg bedre, er det du sa.
Jeg føler meg nesten helbredet for øyeblikket.
Det er det beste vi kan gjøre foreløpig.
På tide med siste behandling!
-På tide med siste behandling. -Må vi?
Vi har allerede betalt.
Hvem vet? Kanskje denne er gøy.
Jeg må si at jeg...
Jeg føler meg bedre.
Jeg også.
Kanskje du kan skrive i kveld.
Kanskje det.
Jeg heier på deg.
Vi ses, nabo.
For evig består av flere nu
Dette er ikke en annen tid
Bortsett fra uendelighet
Og hjemmets spillerom
Vi er inne på noe, Dickinson.
Det håper jeg virkelig.
Emily. Du gløder av helse.
Hva gjør du her?
Overbeviser faren din om å hoppe på Sam Bowles-ekspressen.
Jeg skal investere i avisen.
Ikke bare en avis. Et imperium.
Jeg håper det går bedre enn forrige.
Det er journalistikk. Det feiler ikke.
Vi tar en drink på kontoret.
-Jeg kommer straks. -Ok.
Emily.
-Jeg er glad for å se deg. -Er du det?
Ja. Du ser godt ut.
Endelig har jeg sluttet å bekymre meg for diktet.
Hva mener du?
Diktet mitt.
Det er greit at du ikke publiserer det.
Jeg har noe å fortelle deg.
Hva da?
Diktet ditt står på forsiden i avisa.
I morgen.
Emily, hørte du hva jeg sa?
Du...
Du publiserer det?
Ja. Selvfølgelig.
Jeg ventet på det rette øyeblikket. Det er her.
Det er nå. Du måtte stole på meg.
Vent her.
Det går fort.
Jeg vil gi deg alle diktene.
-Alle? -Ja, alle.
Alle jeg har skrevet.
Ta dem.
De er dine.
Jøss.
Tekst: Mari Hegstad Rowland