Kelkis, Emile.
Ne.
- Viskas. Kelkis, Emile. - Neversk manęs važiuoti.
Ši diena tau bus į naudą.
Nekenčiu savo gyvenimo ir tikrai noriu mirti.
Būtent dėl to mes šiandien vykstame į spa.
Nepamirškime rankšluosčių, antraip teks už juos mokėti.
Absurdas.
Išleisi dar daugiau pinigų kažkokiems neaiškiems burtams,
negana tos krūvos pinigų, iššvaistytos operai.
Emilei blogai. Ji nesikelia iš lovos.
Kas, jei jai - tymai? Arba dar blogiau, dvasiniai tymai?
Kas tai, po galais?
Nežinau ir nenoriu sužinoti.
Nesijaudink. Po šios dienos Emilė vėl pasijus sveika.
Girdi? Teta Lavinja žino, ką kalba.
- Jei kalbėsime apie čakras... - Tai jau ne.
Ji grįš išties atsigavusi. Kur kas vientisesnė, nei naujas geležinkelis.
Nedrįsk šito lyginti su man pažįstamais terminais.
Siu.
Važiuosi kartu?
Skaičiau knygą apie etiketą.
Jaučiu, negalėjai atsiplėšti.
Ten parašyta, jog jei anyta kviečia tave vandens procedūrų,
privalu sutikti.
- Teisingai, privalu. - Ačiū Dievui.
Nekantrauju su tavimi pasikalbėti.
- Rasime laiko pakalbėti akis į akį? - Žinoma.
Gerai.
Bet, Emile, aš tikiuosi, jog ši diena bus skirta poilsiui.
Atsipalaidavimui nuo visų stresų.
Po operos mes nesimatėme, tad mums būtina pakalbėti.
Ar visos paėmėm viską?
Tinktūrų? Esencijų? Naują požiūrį?
- Įsidėjau tik savo pesimistinį požiūrį. - Emile.
Šunsnukis. Niekšas. Išpera!
- Kas? - Kas tau?
- Kas nutiko? Kas negerai? - Nerandu savo galingiausio kristalo.
- Kur paskutinį kartą jį matei? - Ant savo altoriaus.
Kaip jis atrodo?
Panašus į obsidianą, aišku.
Noriu apsisaugoti nuo blogos energijos.
Aš pavargau. Dieve.
Tėti, patrauk savo blogą energiją nuo manęs.
Nieko baisaus. Turiu atsarginį.
Metas. Keliaujam.
Viso gero.
- Juk žinai, kad negalime sau to leisti? - Edvardai, tavo dukra serga.
Ten - vienintelė vieta, kurioje ji gali pagyti.
Sveikata - brangiau.
Ar čia - tikrai purvas?
Amžinybę sudaro daug dabar
Hidroterapija, arba gydymas vandeniu,
tai toks jūsų negalavimų gydymas,
kuomet vandeniu prisotinamos jūsų kūno dalys.
Siu!
Emile. Klausyk tetos Lavinjos.
Ji apkeliavo visą pasaulį ir sužinojo gausybę mistinių paslapčių.
Taip, merginos.
Jūs netrukus sužinosite, ką naudojo senovės civilizacijos.
Egiptas, Graikija, Roma.
Žmonės šias praktikas vadina alternatyviomis,
bet man atrodo, jei praktika veikia, galite vadinti ją kaip tik norite.
Aš sutinku.
Žinoma, daktarai gali prieštarauti, bet ką jie išmano?
Labai mažai.
Paminėsite mano žodžius, kai iš čia išeisime,
jūs jau nebūsite tomis ligotomis, sergančiomis,
melancholiškomis moterimis, kokios esate dabar.
Kas, jei toks mano stilius?
Emile, pakaks.
Mes čia atvykome dėl tavęs, pamiršai? Tu turi bėdų.
Ne, sese, mes visos turim bėdų. Problemos - mūsų kūne.
Brangus Dieve. Kaip čia karšta.
Bet išeiti dar negalime. Tai kainavo brangiai.
Atsiduokite karščiui. Atsiduokite srautui.
Leiskite vandeniui jus gydyti.
Neleiskite, kad jūsų energiją kas nusiurbtų.
Kas bus, jei nusiurbs?
Mano mieloji Vine.
Energijos praradimai gali pasireikšti nuo nesveikų santykių
iki potraukio skaniam maistui.
Puiku.
Siu.
Ko?
Dingstam iš čia kur pakalbėti.
Maniau, mes čia pailsėsime.
Pailsėkime ir pakalbėkime.
Kažkodėl jaučiu, kad neleisi man pailsėti.
- Eime. - Atminkite, vanduo yra vaistas.
O tiesa - apsaugo.
Aš jaučiuosi kur kas geriau, todėl...
Kur judvi susiruošėt? Liko dar 17 apmokėtų minučių.
Aš labai noriu nueiti pas kūno gyduolę.
Girdėjau, ji - puiki. Tobulai įvaldžiusi Mėnulio energiją.
Būtent. Nekantrauju.
Aš stengiausi ir griežtai suplanavau visą mūsų laiką čia, bet ką gi.
Eikite, ką jau padarysi.
Puiku, susitiksime prie baseinėlio.
Kokia bloga energija.
Kita sesija!
Esmė ta, jog aš viską sugadinau.
Nederėjo man rašyti laiško jo žmonai.
Ir nederėjo man eiti žiūrėti operos į jo ložę.
Semas nespausdins mano eilėraščio. Jis mane pamirš.
Emile, žinoma, kad spausdins.
Jis spausdins viską, ką tu rašai.
Jis visiems apie tai pasakoja.
Žinau, bet aš susimoviau.
Dabar jis manęs nekenčia.
Aš netikiu. Tu ne taip viską supranti.
Semas tikrai išspausdins tavo eilėraštį.
Siu, jau kelios savaitės praėjo.
Aš kasdien peržvelgiu laikraštį, ir nieko. Jokio eilėraščio.
Jei jis iš tiesų mano, kad mano kūryba - nauja ir įdomi, tai ko delsia?
Tiesa ta, kad jis taip nemano.
Palikęs mane operoje, jis tikriausiai išmetė mano eilėraštį.
Apsiverskit.
Emile, natūralu, kad jauti nerimą.
Tau tai - išties didžiulis žingsnis.
Apie tave daug kas sužinos, o tai kelia tavyje emocijų audras.
Bet tai - gerai.
Tu tikrai žinai, kur dėti tas emocijas.
Išliek jas ant popieriaus, rašyk.
Paversk tai menu.
Bet aš nebetikiu savimi.
Pala, ką?
Anksčiau tikėjau savimi. Jaučiau tą galią. Bet jos nebeliko.
Po to, kai sutikau jį, ir, Siu, nepyk, bet tai - tavo kaltė.
Mano?
Taip, nes tu mane įkalbėjai.
Tu mane su juo supažindinai,
tu prikišai man į galvą tų idėjų apie šlovę.
Vos tik atidaviau jam eilėraštį, viską praradau.
Tas srautas, kurį jutau, liovėsi.
Anksčiau mane įkvėpdavo viskas.
Tik staiga ėmė rūpėti tik jis.
Ką jis galvoja, ką jis jaučia. Jis mane užgrobė.
Nuolat galvoju tik apie jį.
Anksčiau jutau kitą šaltinį,
o dabar viskas priklauso tik nuo jo.
Kas?
Kiek ten visko daug pas jus.
Apie ką jūs? Kur?
Lyg liepsnotų jūsų smegenys.
Tikrai panašu.
Gali ką nors pasakyti? Nes man rodos, man stogas važiuoja.
Emile, atsipalaiduok.
Tau nieko nereikia daryti.
Įkvėpk ir iškvėpk.
Pažadu tau, viskas bus gerai.
Semas išspausdins tavo eilėraštį. Pasitikėk juo.
Toliau!
Kita sesija!
Dieviškos meilės ir nepaliaujamo drėkinimo dėka mes galim išsigydyti.
- Kas jai? - Ją ištiko emocinis priepuolis.
Tai gali būti itin apvalanti patirtis.
Jei mums pasiseks, visos mes galim irgi tai pajusti.
Reikia apvalyti mūsų apatinę dalį.
Iškvėpkite viską, kas jus neramina.
Dėmesys į kūno centrą, merginos.
Esam šioje akimirkoje, ne praeityje.
Ne ateityje. Amžinybė juk yra dabar.
Amžinybę sudaro daug dabar -
Kas tau? Atrodai be ūpo.
Man viskas gerai.
„Gerai“ nėra Emilės žodis. Tu niekad nepasakytum: „Man viskas gerai“.
Tu pasakytum: „Aš praradau pasaulį“ ar kažką panašaus.
Sakyk, kas tau.
Nieko. Man nieko nevyksta.
Ne, nieko, išskyrus tai, jog vyras sugriovė man gyvenimą.
- Negali būt. - Taip, bjauru.
Aš maniau, kad tau šie dalykai - žema.
Kodėl taip manai?
Liaukis, Emile, tu visada būdavai absoliučiai nepriklausoma.
Atstumdavai vyrus, prašančius tavo rankos, ir tai, manau, labai drąsu.
Žinai, kartais imu gailėtis, kad nesutikau tekėti.
Gal jei būčiau ištekėjusi ir su vaiku, gyvenimas būtų paprastesnis.
Nieko beprotiškesnio iš tavęs nesu girdėjusi.
Reikia leist šiam vandeniui tave išgydyti, nes tavo aura pilna negatyvo,
o man reikia, kad būtum pozityvi.
Kad būtum stipri.
Emile?
Taip?
Tu - mano herojė.
Tau vienai, tikriausiai, sunku.
Aš pripratau.
Taigi, nori surašyti testamentą, nes tavo vyras...
Taip, noriu, kad viskas atitektų Biliui.
Tuomet paveldėtojo klausimas išspręstas.
O kas turėtų būti tavo testamento vykdytojas?
Tai turėtų būti patikimas asmuo, kuris tikrai išpildys tavo norus, kai tu...
Iškeliausi.
Aš pasitikiu tavimi.
Keista prisiminti, kas mane domino vos prieš metus.
Suprantu. Mes buvom vaikai tada.
Dabar jau įpusėjome trečią dešimtį.
Rūpinuosi testamentu.
Rimti reikalai.
Būti suaugusiam - sunku.
Jei tau, neduokdie, kas nors nutiks,
Viljamui dar nesulaukus pilnametystės...
Žinau, kad tu neturi visko, ko pats troškai,
bet aš visada jutau, kad tu būtum nuostabus tėvas.
Ir aš norėčiau, kad juo pasirūpintum tu.
Džeine, jaučiuosi pagerbtas.
Puiku.
Tu peržvelk viską.
Gal norėsi ką pridurti prieš man surašant originalą.
Gal nori paimti jį ant rankų?
Galiu?
Sveikas, Bili.
Labas.
Nori pažiūrėt pro langą?
Matai savo mamytės arkliukus?
Žinai, kaip daro arkliukai?
Taip.
Viskas, regis, teisingai.
Puiku.
Aš viską surašysiu, notaras patvirtins,
ir šis reikalas bus sutvarkytas.
- Štai. - Ateik, Bili.
- Štai taip. - Lik sveikas, Bili.
Aš tave palydėsiu.
Ostinai?
Mes jau priėmėme sprendimus.
Ir, manau, jie - teisingi.
Taip, žinoma.
Ačiū tau, kad sugrąžinai mane į protą.
Aš nenorėjau...
- Ketinai mane išlydėti. - Taip, taip.
Tėti!
Ką judvi čia veikiate?
Mama atnešė suknelę Dikinsonams.
Galim likti su tėčiu?
Ne, mums reikia namo.
Ar grįši vakarienei?
Priskink gėlių puokštę.
Mamytei. Bėk.
Man ir toliau gaminti tik dviem? Ar...
Rengiame naują numerį leidimui.
Mūsų skaitytojų ratas auga. Laiko liko nedaug.
Tai tapo pernelyg rimta, Henri. Kasdien gauni grasinimų mirtimi.
Aš juos vadinu maloniais laiškais iš Pietų.
Juokai čia ne vietoje.
Tu rizikuoji mūsų dukters gyvybe.
Jos gyvybei kaip tik grės pavojus, jei mes nekovosime.
Pasitikėk manimi.
Emile Dikinson?
Džordžai?
Dieve mano. Ką tu čia veiki?
Atvykau vandens procedūrų.
Sužinojau apie jas savo kelionių po šalį metu.
Kelyje iš tiesų sutinki pačių įvairiausių žmonių.
Džiugu man tave matyti.
Kaip gyveni?
Taip, gyvenu...
Atleisk. O ką tu iš viso veiki Rytų pakrantėje?
Mano kelionė pavyko ne visai taip, kaip planavau.
Vadinasi, aukso neradai?
- Kalifornijos nepasiekiau. - O, ne.
Oregono kelias - nelengvas, supranti?
Kaskart pasiekus upę, tekdavo kamšyti vežimą ir plukdyti jį.
Judėjome labai lėtai, atsargos nyko,
o gyvūnų vienoje vietoje daug neprimedžiosi.
- Skamba nekaip. - Taip.
Tačiau, keista, bet buvo įdomu.
O kaip tavo žmona?
Elen?
Taip, Elen Mandevil Graut iš Prinstono Grautų.
Ji, deja susirgo dizenterija.
Kaip siaubinga. Ji mirė ar...
- Ne, ne, ne. Ne, ne. - Gerai.
Ji - gyva, bet ta liga - bjaurus daiktas.
Ją ištvert sunku.
Nusprendėme pagyvent atskirai.
Bet pakaks apie mane. Pasakok, kaip tu.
Klok man visus Emilės Dikinson nuotykius.
Kad nelabai yra ką pasakoti.
Liaukis. Kaip tavo kūryba? Dieve, kaip jos pasiilgau.
„Vanduo mokosi iš troškulio. Žemė - iš buvusių Vandenynų“.
Tu vis dar prisimeni?
Žinoma. Ši vieta man apie jį priminė.
Aš nuolat prisimenu tavo eiles. Tos eilės tiesiog įstrigo.
Mane vis tik spausdins.
Ką? Nuostabi žinia.
Man pažadėjo, kad spausdins.
Mano eilėraštis jau seniai pas redaktorių,
ir jis vis žada spausdinti, tačiau dar neišspausdino.
Jis gal beprotis?
Jei aš gaučiau tavo eilėraštį?
Jis atsidurtų pirmame puslapyje jau kitą dieną.
Ar tu grįžai visam laikui?
Nežinau.
Stengiuosi griežtai neplanuoti, žinai.
Einu ten, kur kelias veda. Gyvenimas - kelionė, tiesa?
Taip.
Bet mielai ateičiau aplankyti tavęs ir Ostino.
Gal tada parodysi man naujus savo eilėraščius?
Ilgiuosi būti tavo klausytoju.
Būtų labai miela.
Arba perskaitysiu juos laikraštyje?
Taip. Gal.
Puiku. Einu merkt kojų į ledinį vandenį.
Ši vieta mane išties pažadino.
Džordžai.
Klausyk, mes nekaip išsiskyrėme.
Galbūt nesu tau sakiusi to, bet ačiū tau už tai, kad tikėjai manimi.
Visada tavim tikėsiu.
Emile?
Štai kur tu. Praleidai trynimo procedūrą.
Mama, kas tavo odai?
Žinau. Aš visa nutrinta.
Kur visos?
Guli ant karštų anglių.
Aš nebuvau tam nusiteikusi,
nes noriu ko nors labiau raminančio.
Ko?
Yra tokia procedūra „atgimimas kokone“.
Man patinka kokonai.
O Dieve.
Kaip šalta.
Kodėl šitos paklodės tokios šaltos?
Jaučiuosi nuostabiai.
Lyg tu vėl būtum mano gimdoje.
Pameni, kaip kiūtojai mano gimdoje?
Ne itin, mama.
Aš - kokone.
Įvyniota į kokoną, iš jo išlįsiu jau kita.
Aš jau būsiu kitas žmogus.
- Viskas bus kitaip. - Mama?
Ar tau šilta?
Nesuprantu. Paklodės vos prieš sekundę buvo ledinės. Kodėl man taip karšta?
Man irgi karšta.
Išvyniok mane.
- Ką? - Išvyniok mane!
Mama, negaliu. Reikia laukti, kol ateis ir mus išvynios.
Ne, nebegaliu.
Išvyniokite mus!
- Ištraukite mus, prašau! - Mama, viskas gerai.
- Viskas bus gerai. - O Dieve, Emile!
- Emile, nebemoku kvėpuoti. - Mama.
Emile, išmokyk mane kvėpuoti.
Padėkite. Kas nors!
Padėkite. Mes mirštame.
O Dieve.
- Ką tu darai? - Negaliu ištrūkti.
Šitaip.
Bjauri vieta.
Teta Lavinja.
Emile? Kas nutiko?
Aš, regis, įsimylėjau.
Įsimylėjai?
Jis užvaldė visą mano dėmesį.
Aš juo užsikrėčiau, aš juo sergu!
Nežinau, kas tai dar gali būti, mama. Man regis, aš įsimylėjau.
Kas jis?
Nesvarbu, tu nepritartum vis tiek.
Kas jis bebūtų,
jis negali versti tave šitaip jaustis.
Tas, kas tave myli,
kas yra tavęs vertas, negali tavęs kankinti.
Tai - ne meilė.
Klausyk, mūsų su tavo tėvu santuoka nėra tobula, toli gražu.
Bet net jei jis mane taip supykdo, jog galiu,
nežinau, sujaukti jo kabinetą,
aš žinau, kad jis man linki gero.
Žinau, kad jis sėdės prie mano lovos, jei man to reikės.
Rūpinsis manimi.
Ar gali pasakyti tą patį apie tą žmogų?
Paklausyk. Nors mano nuomonė apie tavo vedybas yra griežta,
bet tu nenusipelnai blogai jaustis.
Aš ne tam tave pagimdžiau.
Tikrai ne.
Mama?
Šie tavo žodžiai buvo geriausia, ką čia patyriau šiandien.
Pasijutau beveik išgijusi.
Spėju, tai - geriausia, ką dabar galim padaryti.
Paskutinė procedūra!
- Metas paskutinei procedūrai. - Ar būtina?
Už ją jau sumokėta.
Kas žino? Gal šita bus smagi?
Turiu pasakyti, aš...
Jaučiuosi geriau.
Aš - irgi.
Gal šįvakar ką nors parašysi.
Gal ir parašysiu.
Aš - su tavim.
Iki pasimatymo, kaimyne.
Amžinybę sudaro daug dabar -
Ji nėra kitas laikas -
Tik beribė -
Ir plati kaip namai -
Sakau tau, Dikinsonai, mes tikrai kylam.
Labai tikiuosi.
Emile. Tu švyti sveikata.
Ką tu čia veiki?
Aš įkalbinėju tavo tėvą šokt į Semo Boulso ekspresą.
Taip. Ketinu investuot į jo laikraštį.
Ne tik laikraštį, mano drauge. Visą imperiją.
Tikiuosi, ši investicija pavyks labiau, nei mano paskutinė.
Tai - publikuojama žurnalistika. Ji negali žlugti.
Išgerkim mano kabinete.
- Aš tuoj. - Puiku.
Emile.
Džiaugiuosi tave matydamas.
Tikrai?
Taip. Atrodai išties gerai.
Nes galiausiai sugebėjau liautis jaudintis dėl eilėraščio.
Tu apie ką?
Apie savo eilėraštį.
Akivaizdu, kad neketini jo spausdinti, tad susitaikiau su tuo.
Turiu tau gerą žinią.
Kokią?
Tavo eilėraštis pasirodys pirmame laikraščio puslapyje.
Rytoj.
Emile, ar girdėjai, ką pasakiau?
Tu...
Tu jį išspausdinsi?
Taip. Žinoma.
Aš tiesiog laukiau tinkamo laiko. Ir jis atėjo.
Dabar. Turėjai manimi pasitikėti.
Palauk čia.
Aš tuoj.
Aš noriu tau duoti visus savo eilėraščius.
- Visus? - Taip, visus.
Visus mano parašytus.
Imk.
Jie - tavo.
Išvertė: Egidija Tučkuvienė