Vstávej, Emily.
Ne.
- Tak jo. Vstávej. - Nenuť mě.
Dnešek bude dobrý den.
Nesnáším svůj život a chci umřít.
A právě proto potřebujeme den v lázních.
Nezapomeňte si přibalit ručníky, jinak nám je naúčtují.
To je směšné.
Vyhodíte další peníze za nějaké experimentování potom,
co jsme utratili majlant za tu hloupou operu.
Emily je nemocná. Sotva vstala z postele.
Co když má spalničky? Nebo hůř, duševní spalničky?
Co to sakra je?
Nevím, ale nechci to zjistit.
Žádný strach. Po dnešku bude Emily zase dobře.
Teta Lavinia na to nedá dopustit.
- Tedy pokud je řeč o čakrách... - Není.
Vrátí se v lepším stavu. Dokonalejší než nově postavená železnice.
Nepodávej to tak, abych tomu rozuměl.
Sue.
Jedeš s námi?
Čtu knihu o etiketě.
To musí být napínavé.
Píše se tam, že když tě tchyně pozve do lázní,
nesmíš odmítnout.
- Přesně tak, nesmíš. - Díkybohu.
Musím s tebou mluvit.
- Najdeme si chvilku o samotě? - Jistě.
Dobře.
Ale doufám, že dnešek bude uklidňující.
Bude to šance uvolnit se a zbavit se stresu.
Neviděly jsme se od té opery. Musíme si promluvit.
Máte vše, co potřebujete?
Tinktury? Éterické oleje? Nový úhel pohledu?
- Sbalila jsem si jen špatnou náladu. - Emily.
Prevít. Parchant. Ten hajzl!
- Co? - Co je?
- Nemůžu najít svůj nejsilnější krystal.
- Kde jsi ho viděla naposled? - Na svém oltáři.
Jak vypadá?
Je to obsidián.
Chráním se před negativní energií.
Jsem unavený. Bože.
- Tati, drž ode mě tu negativní energii. - To nic. Mám jeden navíc.
Tak dobře. Vyrazíme.
Sbohem.
- Tohle si nemůžeme dovolit. - Tvoje dcera je nemocná.
Je jen jedno místo, kde jí snad pomohou.
Wellness není zadarmo.
Určitě je to bláto?
DICKINSONOVÁ
VĚČNOST SE SKLÁDÁ Z DNEŠNÍCH DNÍ
Hydroterapii neboli vodoléčbu
lze nejlépe popsat jako léčbu onemocnění
ponořením různých částí těla do vody.
Sue!
Emily. Poslouchej tetu Lavinii.
Procestovala celý svět a přivezla mystická tajemství.
To ano, děvčata.
Čeká vás něco, co využívali ve starověkých civilizacích.
V Egyptě, Řecku, Římě.
Lidé to nazývají „alternativou“,
ale já jsem otevřená jakékoli alternativě, pokud funguje.
Souhlasím.
Lékaři to možná neschvalují, ale co ti vědí?
Velmi málo.
Nezapomeňte, po skončení vodoléčby
nebudete ty stejné nemocemi sužované,
melancholické ženy, jakými jste teď.
- Co když jsem prostě taková? - Emily, to stačí.
Jsme tu kvůli tobě. To ty máš problémy.
Ne, sestro, my všechny máme problémy. Problémy jsou v tkáních.
Ach bože. Tady je horko.
Ale ještě nemůžeme pryč. Je to drahé.
Poddej se tomu horku. Poddej se tomu rytmu.
Nech se tou vodou uzdravit.
Nenech ze sebe unikat pozitivní energii.
Co když unikne?
Moje milá Vinnie.
Únik pozitivní energie může vést k čemukoli od nezdravých vztahů
po nutkání jíst chutné jídlo.
Výborně.
Sue.
Co je?
Vypaříme se a promluvíme si.
Chtěla jsem odpočívat.
To můžeme dělat i během hovoru.
Pochybuju, že mi to dovolíš.
- Pojď. - Nezapomeňte, voda je lék.
A pravda chrání.
Rozhodně se cítím mnohem lépe. Takže...
Kam to jdete? Máme zaplacených ještě 17 minut.
Chtěla jsem vyzkoušet léčitelku těla.
Slyšela jsem o ní skvělé věci. Zaměřuje se na sílu Měsíce.
Přesně tak. To mám ráda.
Naplánovala jsem pro nás nabitý program, ale dobře.
Jen běžte.
Fajn, sejdeme se u ponorných lázní.
Tolik negativní energie.
Další terapie!
Jde o to, že jsem všechno zkazila.
Neměla jsem jeho ženě psát.
A neměla jsem se cpát do jeho lóže v opeře.
Teď mi Sam nikdy tu báseň nevydá. Skončil se mnou.
Emily, jistěže ji vydá.
Vydá všechno, co napíšeš.
Povídá to všem.
Já vím, ale zkazila jsem to.
Teď mě nenávidí.
Tomu nevěřím. Jen si to namlouváš.
Sam ti určitě tu báseň vydá.
Sue, už je to několik týdnů.
Každý den se koukám do novin, a nic. Žádná báseň.
Pokud mě vážně považuje za skvělou básnířku, na co tedy čeká?
Na nic nečeká.
Potom, co odešel z opery, nejspíš mou báseň vyhodil.
Otočit.
Emily, je normální, že máš obavy.
Je to velký krok pro tvou kariéru.
Tvé básně vyjdou v novinách a vyvolává to v tobě silné emoce.
Ale to je dobře.
Zrovna ty si s nimi dokážeš poradit.
Rozepiš se o nich.
Proměň je v umění.
Ale já už si nevěřím.
Cože?
Měla jsem sebevědomí a sílu. Ale už ne.
Od chvíle, co jsem ho poznala. Nerada to říkám, ale je to tvoje vina.
Moje vina?
Ano, tys mě do toho natlačila.
Tys mě mu představila
a popletla jsi mi hlavu těmi nápady o slávě.
A když jsem mu dala svou báseň, všechno jsem ztratila.
Ztratila jsem svou inspiraci.
Dřív mě inspirovalo všechno.
A najednou mi záleželo jen na něm.
Co si myslí, jak se cítí. Jako by mě pohltil.
Nemyslím na nic jiného.
Mívala jsem vášeň, co vycházela odjinud
a teď vychází z něj.
- Hej. - Co je?
Cítím tady velký chaos.
Co tím myslíte? Kde?
Jako by vám hořel mozek.
To sedí.
Můžeš něco říct? Protože přicházím o rozum.
Emily, uklidni se.
Prostě nedělej nic.
Nádech, výdech.
Slibuju, že to bude v pořádku.
Sam vydá tvou báseň. Jen mu musíš důvěřovat.
Další!
Dobře.
Další terapie!
Díky božské lásce a neustálé hydrataci se můžeme uzdravit.
- Co se s ní děje? - Má nával.
To může být velmi očišťující zážitek.
Možná se to poštěstí i nám.
Musíme jen zatnout svalstvo pánevního dna.
A teď vydechněte vše, co vás trápí.
Soustřeďte se, děvčata.
Žijte přítomností, ne minulostí.
Ne budoucností. Věčnost závisí na současnosti.
Věčnost se skládá z dnešních dní
Co se děje? Vypadáš smutně.
Jsem v pohodě.
„V pohodě“ nemáš ve slovníku. To ty bys nikdy neřekla.
Řekla bys: „Onehdy jsem ztratila svět,“ nebo něco takového.
Co se děje?
Nic. Vůbec nic.
Jen mi jeden muž ničí život.
- Neříkej. - Jo, je to na houby.
Já myslela, že tě tyhle věci nezajímají.
Proč si to myslíš?
No tak. Emily, vždycky jsi byla nezávislá.
Odmítla jsi nabídky k sňatku. To je tak odvážné.
Občas si říkám, že jsem je měla přijmout.
Kdybych byla vdaná a měla dítě, život by byl jednodušší.
Větší šílenost jsem od tebe ještě neslyšela.
Tahle vodoléčba tě musí uzdravit, protože máš negativní auru,
a já potřebuju, abys byla pozitivní. Abys byla silná.
Emily?
Ano?
Jsi moje hrdinka.
Musí to být těžké, žít sama.
Zvykneš si.
Takže chceš pomoct sepsat závěť, když teď tvůj manžel...
Chci, aby všechno dostal Billy.
No, tím je vyřešena otázka dědice.
A koho chceš stanovit jako vykonavatele závěti?
Měl by to být někdo, komu věříš, že splní tvá přání, až...
...skonáš.
Věřím tobě.
Je zvláštní, jaké jsem měla starosti loni.
Já vím. Byli jsme děti.
- A teď už je nám přes dvacet. - Sepisuji závěť...
Je to vážný.
Být dospělým je těžké.
Kdyby se ti něco stalo, Bůh chraň,
než malý William dospěje...
Vím, že jsi nedosáhl všeho, co jsi chtěl...
...ale... vždycky jsem měla dojem, že budeš dobrým otcem.
Chtěla bych, aby ses o něj staral ty.
Jane, bylo by mi velkou ctí.
Tak tedy dobře.
Přečti si to.
Dej mi vědět, jestli chceš něco přidat.
Chceš si ho pochovat?
Můžu?
Ahoj, Billy.
Ahoj.
Chceš se podívat ven?
Vidíš maminčiny koně?
Víš, jak dělá kůň?
Jo.
Všechno je v pořádku.
Skvělé.
Doplním podrobnosti, nechám to notářsky ověřit
a pak bude všechno hotovo.
- Tak. - Pojď sem, Billy.
Tak.
- Tak. - Ahoj, Billy.
Vyprovodím tě.
Austine?
Učinili jsme rozhodnutí.
A myslím, že správná.
Ano, jistě.
Díky, žes mě přivedla k rozumu.
Nechtěl jsem...
- Chtěls mě vyprovodit. - Ano.
Tati!
Co tady děláte?
Máma musela donést šaty Dickinsonovým.
- Můžeme zůstat s tatínkem? - Ne, musíme jít domů.
Vrátíš se na večeři?
Co kdybys mi natrhala to nejkrásnější luční kvítí?
Pro maminku. Utíkej.
Takže mám zase uvařit jen pro dva? Nebo...
Tiskneme nové vydání.
Počet odběratelů stoupá. Máme před termínem.
Zašlo to moc daleko, Henry. Každý den ti chodí výhrůžky smrtí.
Já jim říkám zdvořilé dopisy z Jihu.
O tomhle se nežertuje.
Vystavuješ život naší dcery nebezpečí.
Její život už je v nebezpečí a bude to horší, když nebudeme bojovat.
Věř mi.
Emily Dickinsonová?
Georgi?
Panebože. Co tady děláš?
Dávám si tu shvitz.
Objevil jsem ho na svých cestách.
Potkáš na nich různé typy lidí.
Páni, moc rád tě vidím.
Jak se máš?
Jo, mám se...
Promiň. Co děláš na východním pobřeží?
No, moje cesta na západ nevyšla podle plánu.
Takže jsi nenašel zlato?
- Nejel jsem do Kalifornie. - Ale ne.
Oregonská stezka není snadná, jasný?
U každé řeky jsme museli utěsnit kočár a převézt ho.
Bylo to vyčerpávající, jídla bylo poskrovnu,
a když jsi často lovila v jednom revíru, zvěře ubývalo.
- To zní drsně. - Jo.
Ale kupodivu to byla zábava.
A co tvoje žena?
Ellen?
Ano. Ellen Mandeville Groutová od Groutů z Princetonu.
Bohužel dostala úplavici.
To je... To je hrozné. Zemřela, nebo je...
- Ne. - Dobře.
Je v pořádku, ale bylo to hrozné.
Úplavice je náročná.
Potřebovali jsme prostor.
Dost už o mně. Pověz mi všechno.
Chci slyšet o dobrodružstvích Emily Dickinsonové.
Moc toho není.
No tak. Co tvé básně? Bože, tolik mi chybí.
„Vodě učí žízeň, zemi – cesty mořem.“
Páni, pořád si ji pamatuješ.
Jistě. Tohle místo mi ji připomnělo.
Vždycky si vybavím tvé básně. Ty verše mi zůstaly v paměti.
Vlastně mi je vydají.
Cože? To je úžasné.
Tedy, mají mi je vydat.
Redaktor má moji báseň už strašně dlouho
a tvrdí, že mi ji vydá, ale ještě to neudělal.
To musí být blázen.
Být jím...
Hned druhý den by byla na titulní stránce.
Vrátil ses už nadobro?
Nejsem si jistý.
Nechci si nic plánovat.
Jdu tam, kam mě cesta zavede. Život je cesta, ne?
Ano.
Ale rád bych tě navštívil. A Austina.
Mohla bys mi ukázat své nové básně.
Chybí mi být tvým čtenářem.
To by bylo hezké.
Nebo si je přečtu v novinách.
Ano.
Bezva. Jdu ponořit nohy do ledové vody.
Tohle místo mi pomohlo oživit mou pravdu.
Hej, Georgi.
Ano?
Poslyš, vím, že to mezi námi neskončilo dobře.
A možná jsem to neřekla na rovinu, ale děkuju, že ve mě věříš.
Vždycky budu.
Emily!
Tady jsi. Zmeškala jsi masáž.
Mami, tvoje pleť.
Já vím. Jsem červená.
Kde jsou ostatní?
Leží na horkém uhlí.
Necítila jsem se na to,
tak mě napadlo, že bychom zkusily něco víc uklidňujícího.
Co třeba?
Mají tu kúru, které říkají „zámotkové znovuzrození“.
Zámotky mám ráda.
Ach bože.
Je to studené.
Proč je to tak studené?
Užívám si to.
Jako bys zase byla v mém lůně.
Pamatuješ, jak jsi tam byla zachumlaná?
Ani ne, mami.
Jsem v zámotku.
Jsem tu zachumlaná a bude ze mě nový člověk.
Bude ze mě nový člověk.
- Všechno bude jiné. - Mami?
Je ti teplo?
Nechápu. Před chvilkou to bylo studené. Proč je mi teplo?
Taky to cítím.
Chci ven.
- Co? - Dostaň mě ven!
Nemůžu, mami. Musíme počkat, až nás rozbalí.
Ne, chci ven.
Rozbalte nás!
- Dostaňte nás ven! - To nic.
- Bude to dobré. - Bože, Emily.
- Nemůžu dýchat. - Mami.
- Nauč mě dýchat. - Dobře.
Pomoc. Haló!
- Haló! - Pomozte nám. Umřeme tady.
Ach bože. Dobře.
- Co to děláš? - Nemůžu ven.
Tak.
Nesnáším to tu.
Teta Lavinia.
Emily? Co se děje?
Asi jsem se zamilovala.
Cože?
Někdo mi úplně popletl hlavu.
Nakazil mě!
Nevím, co jiného by to mohlo být. Asi jsem se zamilovala.
Kdo je to?
To je jedno, nelíbilo by se ti to.
No...
...ať je to kdokoli...
...neměl by ti takhle ubližovat.
Někdo, kdo tě miluje...
...kdo je tě hoden, by tě neměl trápit.
Tak to v lásce nechodí.
Poslyš, vím, že moje manželství s tvým otcem není dokonalé, ani náhodou.
Ale i když mě vytáčí tak, že bych mu...
Nevím, uklidila bych mu v pracovně,
vím, že pro mě chce to nejlepší.
Vím, že by seděl u mého lože, kdybych ho potřebovala.
Staral by se o mě.
Můžeš to samé říct o tom muži?
Vím, že jsem na tebe ohledně manželství byla tvrdá,
ale nezasloužíš se trápit.
Neporodila jsem tě, aby ses trápila.
Vážně ne.
Mami?
Tohle místo mi nijak nepomohlo, kromě toho, cos teď řekla.
Cítím se téměř uzdravená.
Tak je to prozatím nejlepší.
Čas na poslední kúru!
- Poslední kúra. - Musíme?
Už jsme si to zaplatily.
Kdo ví? Třeba to bude zábava.
Musím říct, že...
...se cítím lépe.
Já také.
Třeba dnes večer něco napíšeš.
Možná.
Fandím ti.
Měj se, sousedko.
Věčnost se skládá z dnešních dní
Není to jiný čas –
Jde jen o nekonečno
A bod, kde domov máš –
Říkám vám, bude to velké.
To doufám.
Emily. Záříte zdravím.
Co tady děláte?
Snažím se přesvědčit vašeho otce, aby se ke mně připojil.
Hodlám investovat do jeho novin.
Nejen do novin. Do impéria.
Snad to dopadne líp než moje poslední investice.
Tohle jsou tištěné noviny. Zaručený úspěch.
Připijeme si v pracovně.
- Hned přijdu. - Výborně.
Emily.
Rád vás vidím.
Opravdu?
Ano. Moc vám to sluší.
Konečně jsem si přestala lámat hlavu s tou básní.
Co tím myslíte?
Moji báseň.
Očividně ji nevydáte a já se s tím smířila.
Mám pro vás novinku.
Co?
Vaše báseň vyjde na titulní stránce novin.
Zítra.
Emily, slyšela jste mě?
Vy...
Vy ji vydáte?
Ano. Samozřejmě.
Jen jsem čekal na pravou chvíli. A ta je konečně tady.
Teď. Jen mi musíte věřit.
Počkejte tady.
Hned se vrátím.
Chci vám dát všechny své básně.
- Všechny? - Ano, všechny.
Všechny, co jsem napsala.
Vezměte si je.
Jsou vaše.
Páni.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová Básně: J. Šlédr, E. Klimentová