Kära nån.
Oj.
Nu är vi här!
Dela lärkan itu
Jaha. Nu ska vi se vad som är så speciellt med opera.
Alla ser så eleganta ut. Jag borde ha burit min cape.
Jag är jättehungrig. Finns det popcorn, tror du?
Det säljs inte popcorn på operan, Ship.
Jag är så glad över att äntligen vara här.
Jag har läst alla recensioner av den italienska produktionen.
Jag är exalterad.
Varför använder du jämt såna fina ord?
Måtte det vara underhållande. Biljetterna var hutlöst dyra.
-Hoppas att vi får bra platser. -Titta, Sue och Austin.
Hej!
Självklart. Hon bär sin cape.
-Hej. -Oj.
Sue, du ser strålande ut.
Det gör ni också.
-Ja, hur var det hos tant Lavinia? -Hon har möss.
Hur var hotellet?
Det var bra.
Det duger en natt eller två. Jag skulle inte vilja bo där längre än så.
Ni har nog inte råd att bo där längre än så.
Är ni begeistrade, allihop?
Här är vi nu på premiärkvällen,
och hela Boston pratar om huvudsopranen.
Ja. Den magnifika Adelaide May.
Direkt från Italien där hon studerade hos Verdi själv.
Hon kommer egentligen från Philadelphia.
Mycket få amerikaner kan sjunga opera,
men Adelaide har tjusat hela Europa med sin röst.
Hon lär ha spräckt monokeln för en recensent med sitt höga C.
Nej!
Det är en myt. Det måste det vara.
Han kom.
Dickinsons.
-Hej. -Välkomna till operan.
Vi är så glada att vara här.
Jag såg visst nån jag känner där nere.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Så abrupt.
Sam, tack så mycket för hjälpen med biljetterna.
Så härligt att få en loge.
Vänta lite.
Var är våra platser?
Parkett. Längst bak.
Varför ordnade du inte en loge?
Jaha. Först lämnar du mig i en grop. Sen vill du sätta mig i en loge.
Orkestern är visst också väldigt bra.
Det tror jag säkert.
Kom, Edward, låt oss hitta våra platser.
Då går vi, då.
Emily, kommer du?
Jag måste prata med Sue.
-Arrivederci. -Si. Hej då. Si. Ja.
Då ses vi efter föreställningen.
Nej, Sam, vänta. Gå inte.
Skulle inte ni prata?
Nej. Jag ville bara prata med dig.
Okej.
Självklart.
Poeten behöver några ord med sin redaktör.
Okej.
Sam, du är väl inte här ensam? Var är Mary?
Hon kunde inte komma.
Så synd. Jag vill så gärna träffa henne.
Ja, hon kände sig lite dålig.
Igen.
Men vilken tur för Emily.
För mig?
Ja, för nu kan du sitta med Sam i hans loge.
-Jag tror inte... -Sam, hon måste.
Det är första gången hon är på opera, och Adelaide May uppträder.
Det är tidernas chans.
Särskilt för en så känslig konstnär som Emily.
Jag sitter gärna med dig om det går bra.
Du måste!
Sam, var en gentleman. Låt henne sitta med dig.
Om hon sitter långt där bak kommer hon inte att se nåt.
Kom ihåg hennes ögonproblem.
Irisinflammation.
Ja, det är väl dumt med en tom plats.
Kom.
Titta.
Vem är hon bredvid Sam Bowles?
Oj, en ny.
Jag längtar efter att höra Adelaide May sjunga.
Hon är fantastisk, säger alla.
Sångröst som en lärka.
Jag kan knappt tåla mig.
"Internationell sångarsensation." Så står det på affischen.
Hon är tydligen mycket sympatisk även privat.
Verkligen?
Jag ska intervjua henne efter föreställningen.
Får du gå bakom scenen?
Självklart.
Det är ett nytt operahus. De behöver publicitet.
Det här är fantastiskt.
Titta.
Hallå, mamma!
Varför dröjde du?
Du anar inte vem jag stötte på i baren.
Vem då?
Frazar Stearns.
Vem är det?
Frazar. Min gamle studievän.
Trevlig kille. Son till collegerektorn.
Nog minns du honom?
Ja. Lite grann.
Kom igen. Frazar Stearns.
Världens trevligaste kille.
Vi har inte setts sen examen.
Han går på West Point nu.
Han bär uniform.
Ser ut som en riktig soldat.
Vad jag saknar det gamla gänget.
Jag kanske ska ordna en återföreningsträff.
Det var tider, det.
Vi brukade ha så trevliga stunder.
Du har fortfarande trevliga stunder. Eller hur?
"La traviata." Det betyder "den fallna".
Det vet jag väl.
-Gör du? -Jag läste italienska på college.
Ja, men du hoppade av.
Okej. Strunt samma.
Folks första reaktion på opera är ofta väldigt dramatisk.
De antingen hatar eller älskar det.
Om de älskar det kommer de alltid att älska det.
Om inte, kan de lära sig att uppskatta opera,
men den blir aldrig en del av deras själ.
Okej.
Jag måste gå och pissa.
Du gick ju nyss.
Lavinia, jag vet.
Tänker han ha hatten på sig hela föreställningen?
Vilket lurendrejeri.
Vi ser ju inget.
Alla människor här är så...
Ja. Varsågod.
...tillgjorda.
Är hela föreställningen på italienska?
Herregud.
Italienska.
Jag önskar nästan att vi var på en revy.
Ja.
Så du har aldrig varit på opera?
Nej. Jag har bara drömt om det.
Nåja, dina drömmar ska bli besannade.
Många av mina drömmar har besannats sen jag träffade dig.
-Emily... -Sam, jag måste bara tacka dig.
Inget att tala om. Jag betalar inte ens för logen.
Jag menar inte det.
Inte bara det.
-Jag menar, för allt. -Snälla Emily...
-För allt du har gett mig. -Snälla du, det är inget.
Det är allt.
Du har förändrat mitt liv. Innan jag mötte dig var jag ingen.
Nu...
Nu ska min dikt bli publicerad.
Emily, vi har ett problem.
Har vi?
Ja.
Du...
Du skrev ett brev till Mary.
Ja.
Det gjorde jag.
Det var oklokt.
Men jag... Vad menar du?
Du skrev ett brev till Mary, och det berörde henne mycket illa.
Oss båda, faktiskt.
Det berörde oss båda illa.
Ditt brev gjorde Mary mycket upprörd.
Det är därför hon inte är här ikväll.
Hon vägrade komma eftersom ditt brev fick henne att känna sig kränkt.
Jag förstår inte.
Du skrev en massa galenskaper i brevet.
Du skrev att jag är som solen...
...att du är kall när jag inte är där...
...att det blir vinter i Amherst varje gång jag reser därifrån.
Varför skrev du så?
För det är så jag känner.
För en gift man?
Till hans fru?
Jag ville inte göra henne upprörd.
Jag ville bara uttrycka
-min tacksamhet och beundran... -Nåja...
Du gick lite för långt den här gången.
Jag är ledsen.
Ibland när jag skriver... mister jag kontrollen.
Jag vet. Det är det som gör dig till en stor poet.
Men du måste vara medveten om alla rykten.
-Vilka rykten? -Nog har du hört dem.
Varje gång jag väljer att stödja en kvinnlig röst
tror alla sladdertackor på östkusten att jag har dolda motiv.
Mary hör de här viskningarna... och de gör henne upprörd.
De sårar henne...
...fast hon innerst inne vet att jag är henne trogen.
Jag har försökt uttrycka mig klart.
Mitt intresse för dig...
...är helt och hållet yrkesmässigt.
Det förstår du väl?
Självklart.
Mary är den enda kvinnan på jorden för mig.
Jag skulle aldrig svika henne.
Snälla Sam, förlåt mig.
Jag menade inget illa.
Jag har den största respekt för ert äktenskap.
Det faktum att du är trogen din fru är en av de saker
som gör dig till en stor man.
Jag vet att det är romantiskt...
...att få sin dikt publicerad, särskilt när man har fått vänta så länge.
Men du måste komma ihåg att romantiken...
...är mellan dig och dig själv.
Det liknar en av dina bjudningar.
Förlåt mig.
Det här är långtråkigt.
Ja. Jag vet inte hur mycket mer jag orkar med.
Hon har tuberkulos.
Ship, inte på operan.
Fort, fort.
Vi är fria. Fria!
Herregud, det var hemskt! Hemskt.
Fri-o. La Trälig-skata.
La Trälig-skata!
Vi sticker härifrån!
-Bravo! -Herregud.
Snälla! Vi sticker.
Vi sticker.
Visst är hon fascinerande?
Mitt hjärta känns som om det kunde gå itu.
Jag måste gå.
Vad? Nu?
Jag borde inte ha kommit.
Mary behöver mig. Jag måste hem.
Sam, vänta!
Jag har skrivit nåt åt dig.
Behåll det.
DELA LÄRKAN ITU SÅ FINNER DU MUSIKEN
KNOPP EFTER KNOPP I SILVER INSLAGEN
KNAPPT UTDELAD TILL SOMMARMORGONEN
Dela lärkan itu
Så finner du musiken
Knopp efter knopp I Silver inslagen
Sue...
Knappt utdelad Till sommarmorgonen
Bevarad för ditt Öra
När Lutor är gamla
Släpp Syndafloden lös Du skall finna den uppenbar
Fors efter Fors Reserverad för dig
Eldrött Experiment! Tomas Tvivlare!
Tvivlar du nu på
Att din fågel var sann?
Dela Lärkan itu Så finner du musiken
Knopp efter knopp I Silver inslagen
Bravissimo!
Går du och hämtar droskan?
Nej, jag ska träffa Frazar.
Vi skulle ta en drink efter föreställningen.
Och?
Lämnar du mig här?
Du kan ta droskan tillbaka till hotellet.
Ensam?
Eller med vem du vill.
PASSERKORT TILL KLÄDLOGERNA
Ursäkta mig!
Söker du nån?
Ja, jag söker Adelaide May.
Som alla andra.
Hon är i sin klädloge, men jag råder dig att inte störa henne.
Vem är du? En vän till henne?
Nej, en skribent.
Vad för slags skribent?
En nyhetsjournalist.
Jag är med pressen.
En kvinnlig reporter? Det var nytt för mig.
Jag jobbar för The Springfield Republican.
De är verkligen med sin tid här i Massachusetts.
Jag behöver en drink.
Vem gör inte det?
Du kan ta en drink med oss, kvinnliga reporter.
Ja! Du kan skriva om oss. Vi är fascinerande.
Nej, mitt jobb är att intervjua Adelaide May.
Adelaide ger inga intervjuer.
Alla vet redan vem hon är.
Just det. Intervjuer är till för desperata människor som vi.
De verkliga stjärnorna kan dra sig undan.
Vem är det?
Det är...
...jag.
Kom in, då.
Kom in om du ska komma in. Stäng dörren efter dig.
Jag är inte på humör att bli utfrågad ikväll.
Jag har halsont. Jag vill inte skriva autografer.
Jag vet, det är hemskt, men jag har inte ork.
Beundrarna är så överväldigande.
De älskar mig så mycket att de nästan tar livet av mig.
Det är för uttröttande. Jag orkar inte ikväll.
Förlåt att jag stör.
Nej, du gör bara ditt jobb.
Du är påkläderskan, va? Jag är redo att klä av mig.
Jag är faktiskt...
Jag är bara...
Jag är bara här för att säga hur fantastisk du är.
Så du är en av dem.
Jag var i publiken ikväll.
Din sång...
Jag har aldrig hört nåt liknande.
Det var så vackert att hjärtat brast.
Så säger alla.
Jag menar det verkligen.
Att lyssna på dig fick mig att känna saker jag aldrig känt förut.
Jaså? Hur är det?
Vadå?
Att känna saker.
Det vet väl du?
Du gav ju liv åt det så fantastiskt.
Du fick mig att känna det som Violetta sjöng.
Det var bara en föreställning.
Jag har spelat Violetta så många gånger att jag kan göra det i sömnen.
Du såg just en gripande föreställning, men jag kände ingenting.
Sätt dig om du tänker stanna. Jag vill inte ha folk stående över mig.
Det är omöjligt. Du grät.
Tårarna var äkta.
Var de?
Jag vet inte vad som är verkligt mer.
Jag vet inte ens vilken stad det här är. Är det Paris? Eller Rom?
Det spelar ingen roll. Varje kväll är likadan.
Ett töcken. En dröm.
Ännu en som blir förälskad i mig, ännu en drink, ännu en applåd.
Så många människor har blivit förälskade i mig.
Jag har tappat räkningen.
Jag har tappat greppet om verkligheten.
Vad är verklighet?
Vem är jag?
Du är Adelaide May.
Världens största sopran.
Det är inte mitt riktiga namn.
Det är bara mitt artistnamn.
Vad du än heter, förvandlade du mitt liv ikväll.
Din röst kommer att följa mig för alltid.
För alltid finns inte.
Vet du inte det, raring?
Rösten tonar bort. Sen tonar minnet bort.
Saker blir moderna, sen omoderna.
Tiden går, och till slut är vi alla glömda.
Men jag kommer inte att glömma dig.
Vill du se scenen?
Säkert?
Följ med mig.
Vi får inte vara på scenen när det är mörkt, men strunt i det.
Det är kul.
Så vackert.
Ja. Jag trivs bättre när ingen är här.
Bravo!
Emily!
Bra, Emily!
Jag vill bli berömd.
Vill du?
Visst. Vill inte alla det?
Varför vill du bli berömd?
För att jag är författare.
Jag skriver dikt efter dikt, och sen lägger jag dem i en byrålåda
och de bara ligger där i mörkret dit inget ljus når.
Det är inte nog.
Eller hur?
Visst behöver de bli sedda? Visst behöver jag bli...
...sedd?
Jag vet inte.
Att bli sedd är att bli blottad.
Allt som blir blottat, tja, det blir avslaget.
Inte allting.
Jo, allting.
Kritikerna upphöjer dig ett tag, men sen drar de ner dig.
De tröttnar på dig, och sen krossar de dig.
De hatar dig, för du fick dem att älska dig.
Du var en kurtisan, och de gick på din flört.
Nåja, strunt i vad de tycker. Strunt i vad folk tycker.
Just det.
Du kan lika gärna sitta ensam i ditt rum där ingen ser.
Hur klarar du det?
Hur finner du modet att sjunga inför alla dessa människor?
Jag låtsas att de inte är där.
Men jag var här ikväll.
Jag var här.
I så fall sjöng jag väl för dig.
Vad är det du egentligen vill ha?
Vad är det för djup längtan du bär?
Sue. Vad menar du?
Bortom allt nonsens om berömmelse, vad är det du trängtar efter?
Du trängtar efter betydelse.
Du trängtar efter skönhet.
Du trängtar efter kärlek.
Dela Lärkan itu
Så finner du Musiken
Hallå! Vad gör du där?
Lämna scenen.
Lämna scenen genast, annars måste jag anmäla dig.
Du vet inte ens vem jag är.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson