Dėl Dievo.
Oho.
Mes - čia!
Dikinson
Perpjaukit vieversį
Na, bičiuliai, eime pažiūrėti, ko čia visi eina iš proto dėl tos operos.
Visi - tokie elegantiški. Man derėjo vilktis peleriną.
Noriu valgyt. Čia bus spragėsių?
Operoje spragėsių nebūna, Šipai.
Man taip smagu, kad pagaliau čia atėjom.
Perskaičiau visas apžvalgas apie itališką pastatymą.
Aš - apšalusi.
Kodėl tu kalbi sudėtingais žodžiais?
Tikiuosi, bus smagu. Nes bilietus vos įpirkau.
- Tikiuosi, vietos - geros. - Žiūrėkit, ten Siu su Ostinu.
Ei!
Žinoma. Ji - su pelerina.
- Sveiki. - Oho.
Siu, atrodai nuostabiai.
Kaip ir jūs visi.
- Kaip sekėsi pas tetą Lavinją? - Pas ją - pelės.
O kaip viešbutis?
Neblogas.
Nakčiai - dviem apsistot galima, bet ilgesniam laikui ten nelikčiau.
Taip, nes nemanau, kad gali sau tai leisti.
Na, laukiate spektaklio?
Šįvakar - premjera,
o Bostonas ūžia apie pagrindinio vaidmens sopraną.
Taip. Nuostabioji Adelaidė Mei.
Ką tik atplaukusi iš Italijos, kur dirbo su pačiu Verdžiu.
Ji - kilusi iš Virdžinijos, žinote.
Daugelis amerikiečių - prastos operų atlikėjos,
tačiau Adelaidė sužavėjo savo balsu visą Europą.
Kalba, kad, paėmusi aukštąją Do, ji suskaldė apžvalgininko monoklį.
Ne!
Mitas. Mitai - neišvengiami.
Jis atėjo.
Dikinsonai.
- Sveikas. - Sveiki atvykę į operą.
Mums - laimė čia būti.
Matau pažįstamą apačioje.
Atsiprašysiu minutėlei.
Gana netikėta.
Semai, ačiū tau už bilietus.
Ložė - tai nuostabu.
Minutėlę.
O kur mes sėdime?
Parteryje. Paskutinėje eilėje.
Kodėl nenupirkai mums į ložę?
Aha. Pirma įkišai mane į duobę, paskui dar ir ložėje nori uždaryti.
Parteris - irgi gerai.
Neabejoju.
Eime ieškoti tos paskutinės eilės, Edvardai.
Gerai, eime.
Emile, eini kartu?
Noriu šnektelėti su Siu.
- Arrivederci. - Si. Viso. Si. Taip.
Gerai, taigi, pasimatysime po spektaklio?
Ne, Semai, palauk. Neišeik.
Maniau, judvi norite pakalbėti.
Ne visai. Aš norėjau pakalbėti su tavim.
Žinoma.
Poetei reikia persimesti žodeliu su redaktoriumi.
Gerai.
Semai, atvykai juk ne vienas, tiesa? Kur Merė?
Ji negalėjo.
Kaip gaila. Labai norėčiau ją pamatyti.
Taip. Na, ji pasijuto prastai.
Ir vėl.
Spėju, tuomet pasisekė Emilei.
Man?
Taip, nes tu gali sėdėti su Semu jo ložėje.
- Aš manyčiau... - Semai, labai prašau.
Ji pirmą sykį operoje, o dainuos pati Adelaidė Mei.
Jai tai - gyvenimo šansas.
Juk Emilė - tokia jautri menininkė.
Mielai prisijungčiau, jei galima.
Tu privalai!
Semai, būk džentelmenas. Leisk jai sėdėti šalia.
Jei ji sėdės apačioje, pačiame gale,
ji nieko nematys.
Nepamiršk, jos regėjimas silpnas.
Iritas.
Na, gal neverta palikti krėslo tuščio.
Eime.
Sveiki.
Kas ten su Semu Boulsu?
Oho, nauja.
Nekantrauju išgirsti Adelaidę Mei.
Visi sako, kad dainuoti ji tikrai moka.
Gieda it vieversys, sako.
Aš irgi nekantrauju.
„Tarptautinio masto dainuojanti sensacija.“ Taip rašo plakate.
Panašu, kad ji - maloni moteris.
Tikrai?
Turiu paimti iš jos interviu po spektaklio.
Pateksi į užkulisius?
Žinoma.
Šis operos teatras - naujas. Jiems reikia viešumo.
Kaip čia gražu.
Žiūrėk.
Ei, mama!
Ko taip ilgai užtrukai?
Nepatikėsi, ką sutikau prie baro.
Ką?
Freizarą Sternsą.
Kas jis?
Freizaras. Mano senas bendramokslis.
Puikus vyrukas. Koledžo prezidento sūnus.
Turėtum jį prisiminti.
Taip. Lyg ir.
Nagi. Freizaras Sternsas.
Mieliausias žmogus pasauly.
Nesimatėme po baigimo.
Jis tarnauja Vest Pointe.
Su uniforma.
Kaip tikras kareivis.
Dieve, kaip aš pasiilgau mūsų šutvės.
Gal surengti susitikimą?
Geri buvo laikai.
Mums buvo taip gera.
Tau ir dabar gera, tiesa?
„La traviata.“ Reiškia „puolusi“.
Aš tai žinojau.
- Tikrai? - Koledže mokiausi italų, žinok.
Taip, bet tave išmetė.
Kaip nori.
Žinai, pirmas žmonių susitikimas su opera būna labai dramatiškas.
Jie arba pamilsta ją, arba ima nekęsti.
Jei ji jiems patinka, jie mylės ją visą gyvenimą.
Jei ne, jie gal vėliau ją ir įvertins,
bet ji jau neįsilies jiems į širdį.
Geras.
Turiu nusičiurkšt.
Tu ką tik buvai.
Lavinja, aš tai žinau.
Ar jis visąlaik sėdės su ta skrybėle?
Lupikai.
Nieko nesimato.
Visi šie žmonės - tokie...
Taip. Gerai, žinoma.
...pasipūtę.
Ar spektaklis vyks italų kalba?
O Dieve.
Itališkai.
Norėčiau, kad tai būtų koks vodevilis.
Taip.
Tu iš tiesų nesi buvusi operoje?
Ne. Ne, esu tik svajojusi.
Na, spėju, tavo svajonės pildosi.
Po to, kai sutikau tave, pildosi daug mano svajonių.
- Emile... - Semai, aš turiu tau padėkoti.
Neverta. Niekis. Už šią ložę aš net nemokėjau.
O, ne, ne už tai.
Ne tik už tai.
- Už viską. - Emile, prašau...
- Už viską, ką man davei. - Liaukis, tai - niekis.
Tai - viskas.
Tu pakeitei mano gyvenimą. Kai nepažinojau tavęs, buvau niekas.
O dabar...
Dabar mano eilės bus spausdinamos laikraštyje.
Emile, mes turime bėdą.
Tikrai?
Taip.
Tu...
Tu parašei laišką Merei.
Taip.
Parašiau.
Taip. O nederėjo.
Bet aš... Ką nori pasakyti?
Tu parašei laišką Merei, kuris ją labai suerzino.
Mus abu, turiu pasakyti.
Mes abu pasijutom labai nepatogiai.
Tavo laiškas siaubingai supykdė Merę.
Todėl jos šįvakar čia nėra.
Ji atsisakė čia vykti, nes tavo laiškas ją itin sutrikdė.
Aš nesuprantu.
Tu prirašei ten beprotiškiausių dalykų.
Kad aš - kaip saulė.
Kad tau šalta, kai manęs nėra.
Kad kaskart man išvykus iš Amhersto, ten ateina žiema.
Kurių galų tai rašei?
Nes aš taip jaučiuosi.
Apie vedusį vyrą?
Jo žmonai?
Aš nenorėjau jos liūdinti.
Aš tik norėjau išreikšti
- savo dėkingumą, savo pagarbą... - Taip, na...
Šįkart tu peržengei ribą.
Man labai gaila.
Kartais, kai rašau... Imu nesivaldyti.
Žinau. Todėl tu - tokia gera rašytoja.
Bet juk žinai tuos gandus.
- Kokius gandus? - Liaukis, juk esi juos girdėjusi.
Kaskart man ėmus remti moterį kūrėją,
visa Rytų Pakrantė ima taukšti, jog turiu slaptų kėslų.
O Merė girdi šiuos gandus,
ir jie ją liūdina.
Skaudina ją...
Nors širdyje ji žino, kad aš jai ištikimas.
Aš stengiausi leisti aiškiai tau suprasti.
Šis mano susidomėjimas tavimi?
Tik profesionalus.
Juk supranti, tiesa?
Žinoma.
Merė - vienintelė mano moteris šioje Žemėje.
Aš jos niekada neišduosiu.
Semai, atleisk man.
Aš nieko bloga nenorėjau.
Aš kuo nuoširdžiausiai gerbiu tavo santuoką.
Tai, jog esi toks ištikimas žmonai,
daro tave nuostabiu žmogumi.
Klausyk, žinau, jog yra romantikos tame,
jog tavo kūryba bus spausdinama.
Ypač po to, kai taip ilgai teko laukti.
Bet privalai atminti, Emile,
ši romantika
yra tik tarp tavęs ir tavęs.
Panašu į tavo vakarėlius.
Atleiskite.
Kaip nuobodu.
Suprantu. Nežinau, kiek dar tversiu.
Jai - tuberkuliozė.
Šipai, tik ne operoje.
Eik, eik, eik.
Mes - laisvi! Mes - laisvi!
O Dieve, koks siaubas! Tikras siaubas.
Ak, laivė. La šlamštijata.
La šlamštijata!
Nešdinkimės iš čia!
- Bravo, bravo! - Dieve mano.
Prašau! Eime lauk.
Dinkime.
Ji - tiesiog prikausto, tiesa?
Toks įspūdis, jog mano širdis perplyš pusiau.
Turiu išeiti.
Ką? Dabar pat?
Man nederėjo čia eiti.
Aš reikalingas Merei. Turiu grįžt namo.
Semai, palauk!
Aš tau kai ką parašiau.
Pasilaikyk sau.
PERPJAUKIT VIEVERSĮ - IR SURASITE MUZIKĄ -
SRAIGTĄ PO SRAIGTO, PASIDABRUOTUS.
NUMESTĄ VASAROS RYTUI LAUKIANTĮ TAVO AUSIES KAI LIUTNIOS NUTILS.
Perpjaukit vieversį
Ir surasite muziką
Sraigtą po Sraigto Pasidabruotus
Siu...
Numestą Vasaros rytui
Laukiantį tavo Ausies
Kai Liutnios nutils
Tėkmei nutilus Bus atradimas
Banga po Bangos Skirtos tik tau
Kruvinas eksperimentas! Skeptikas Tomas!
Ar imi abejoti
Tavo paukščio tikrumu?
Perpjaukit vieversį Ir surasite muziką
Sraigtą po Sraigto Pasidabruotus
Bravissimo!
Ar surasi karietą?
Ne, einu susitikti su Freizaru.
Jis pakvietė mane išgert po spektaklio.
Tai kaip?
Tu mane čia palieki?
Gali karieta nuvažiuoti iki viešbučio.
Viena?
Arba su kuo tik nori.
BOSTONO OPEROS TEATRAS LEIDIMAS Į UŽKULISIUS
Praleiskite! Atsiprašau.
Jūs kažko ieškote?
Taip, ieškau Adelaidės Mei.
Ko gi daugiau?
Ji - savo grimo kambaryje, bet jumis dėtas nesivarginčiau.
Kas jūs? Jos draugė?
Ne, aš - rašytoja.
Kokia rašytoja?
Aš - laikraščio reporterė.
Matote, aš - spaudos atstovė.
Mergina reporterė? Pirmą sykį matau.
Taip, aš iš „The Springfield Republican“.
Na, Masačusetse žmonės šiuolaikiški.
Man reik išgerti.
O kam nereik?
Gal norėsi su mumis išgerti, reportere?
Taip! Galėsi parašyt apie mus. Mes - labai įdomūs.
Ne, turiu paimt interviu iš Adelaidės Mei.
Adelaidė interviu nedalija.
Visi ir taip žino, kas ji tokia.
Taip. Supranti, interviu reikalingi tokiems beviltiškiems kaip mes.
O tikros žvaigždės, jos slepiasi.
Kas ten?
Čia...
Aš.
Na, užeik.
Užeik jau, jei atėjai. Tik greit uždaryk duris.
Aš neturiu nuotaikos jų antplūdžiui.
Gerklę skauda. Ir autografų nenoriu dalinti.
Žinau, tai - siaubinga, bet aš nebeturiu jėgų.
Tie gerbėjai taip išsekina.
Jie taip mane myli, kad, regis, net užmušt nori.
Siaubingai sekina. Šįvakar aš negaliu.
Atleiskite, jog sutrukdžiau.
Nieko, juk tu dirbi savo darbą.
Juk tu - kostiumininkė, tiesa? Aš pasiruošus nusirengti.
Aš iš tiesų...
Aš tik...
Aš atėjau jums pasakyti, jog jūs - nuostabi.
Tu - viena jų.
Aš šįvakar jūsų klausiausi.
Jūsų balsas...
Nesu girdėjusi nieko panašaus.
Jūs taip gražiai dainavote, jog man širdis plyšo.
Taip, visi jūs tai sakote.
Ne, aš tikrai taip manau.
Jūsų klausydama jutau tai, ko nebuvau niekad jautusi.
Tikrai? O kas tai?
Kas?
Jausti.
Na, jūs juk pati žinote.
Jūs tobulai tai pavaizdavote.
Aš jutau tai, ką juto Violeta.
Tai - vaidinimas.
Aš tiek daug sykių vaidinau Violetą, jog net miegodama suvaidinčiau.
Tu ką tik matei jaudinantį spektaklį, o aš nejutau nieko.
Nagi, sėsk. Nemėgstu, kai žmonės stūkso virš manęs.
Negali būti. Juk jūs verkėte.
Tikromis ašaromis.
Tikrai?
Aš nebežinau, kas tikra.
Aš net nežinau, koks čia miestas. Paryžius? Ar Roma?
Nesvarbu. Visi vakarai - vienodi.
Migla prieš akis. Sapnas.
Eilinis mane pamilęs žmogus, eilinis gėrimas, eiliniai aplodismentai.
Mane įsimylėję tiek daug žmonių.
Net nežinau kiek.
Aš nebežinau, kas yra tikrovė.
Kas yra tikrovė?
Kas aš?
Jūs - Adelaidė Mei.
Žymiausias pasaulio sopranas.
Tai - netikras mano vardas.
Tai - tik sceninis vardas.
Kad ir koks jūsų vardas, jūs šįvakar pakeitėte mano gyvenimą.
Jūsų balsas mane persekios amžinai.
Nėra tokio dalyko kaip amžinai.
Negi nežinai, brangute?
Balsas nyksta. Prisiminimai dyla.
Mados keičiasi.
Laikas lekia, o mes visi kažkada būsim užmiršti.
Aš jūsų neužmiršiu.
Nori pamatyti sceną?
Tikrai?
Eikš su manim.
Kai tamsu, į sceną negalima, bet man nerūpi.
Tai - išdaiga.
Kaip čia gražu.
Taip. Man čia patinka labiau, kai tuščia.
Bravo!
Emile!
Pirmyn, Emile!
Aš noriu būt įžymi.
Tikrai?
Taip. Visi juk nori.
Kodėl nori šlovės?
Nes aš - rašytoja.
Aš rašau vieną eilėraštį po kito ir kišu juos į stalčių,
ir jie tūno ten tamsoje, kur nėr šviesos.
Juk to nepakanka.
Juk taip?
Jiems reikia būti pamatytiems. Aš aš neturiu būti...
Pamatyta?
Aš nežinau.
Jei tave pamatys, tapsi pažeidžiama.
O viskas, kas būna plačiai matoma, įgrista.
Ne viskas.
Viskas.
Kritikai trumpam užkels tave ant pjedestalo, bet paskui tėkš purvan.
Tu jiems pabosi, ir jie tave sunaikins.
Jie nekenčia tavęs, nes tu juos privertei save pamilti.
Buvai kurtizanė, ir jie pasidavė tavo kerams.
Kam rūpi, ką jie sako? Kam rūpi, ką mano žmonės?
Būtent.
Gali likti sau viena kambary, kur niekas tavęs nemato.
Kaip jums pavyksta?
Kaip jums pavyksta surasti drąsos dainuoti žmonėms?
Na, aš įsivaizduoju, kad jų nėra.
Bet aš šįvakar čia buvau.
Aš čia buvau.
Tuomet aš dainavau tau.
Ko nori iš tikrųjų?
Koks tavo giliausias troškimas?
Siu. Ko tu klausi?
Už visų šitų nesąmonių apie šlovę, ko tu trokšti?
Tu trokšti prasmės.
Tu trokšti grožio.
Tu trokšti meilės.
Perpjaukit vieversį
Ir surasite Muziką
Ei! Ką jūs čia veikiat?
Lauk nuo scenos.
Tučtuojau lauk nuo scenos, antraip pranešiu apsaugai.
Jūs net nežinote, kas aš.
Išvertė Egidija Tučkuvienė